Провадження № 2/643/112/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретарів - Горборукової М.О., Аніщенко Ю.В., Шестакової К.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

05.09.2017 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до договору дарування 19 травня 2010 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,3 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м. Після укладення вказаного договору її рідна тітка - дарувальник ОСОБА_3 за спільною домовленістю з позивачем і надалі залишилася проживати в спірній квартирі. Тітка позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті з`ясувалося, що в квартирі без жодних правових підстав перебуває стороння позивачу особа - ОСОБА_2 . Згоди на вселення та проживання відповідача в належній їй квартирі позивач не давала. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі також відсутня. На усні звернення добровільно виселитися з квартири відповідач не реагує. Можливості вселитися в належну їй квартиру позивач не має змоги, письмове звернення з вимогою виселитися з квартири, відповідачем проігноровано. Тому позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права власності.

Ухвалою суду від 21.09.2017 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 06.09.2018 року зупинене провадження по цивільній справі № 643/11313/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 643/6032/17 за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року відновлено провадження по справі.

13.05.2021 представник позивача ОСОБА_4 , який діє на підставі виданої довіреності, звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, в зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та має можливість проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 , який діє на підставі виданої довіреності, підтримали позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання на неодноразові виклики не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, зокрема оголошенням на офіційному сайті Судової влади України, причини неявки не повідомив. Позивач та її представник заперечували розгляд справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд розглянув справу на підставі наявних доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що спірною є однокімнатна ізольована квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 33,3 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м.

Зазначена квартира належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору дарування квартири, укладеного 19 травня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.І., зареєстровано в реєстрі за № 987, та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 4, 5).

Згідно з довідкою ЖК «Комунальник-1» від 22.06.2017 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована з 04.07.1973 р. за адресою: АДРЕСА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Знята з реєстрації 24.05.2017 р. На день смерті за вищевказаною адресою була зареєстрована одна (а.с. 6).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року апеляційну скаргу правонаступника позивача задоволено частково, рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2019 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року по справі № 643/632/17 постанову Харківського апеляційного суду від 24 липня 2019 року залишено без змін (а.с. 42-46).

Положеннями статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 116 ЖК Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 25.09.2017, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 04.02.03. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

Позивач ОСОБА_1 09 червня 2017 р. зверталася до ОСОБА_2 з вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги, однак до цього часу відповідач квартиру, належну на праві приватної власності позивачу, не звільнив.

На підставі викладеного, суд вважає можливим позов ОСОБА_1 задовольнити та виселити ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268, п.3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 27 вересня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження м. Харків, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження м. Харків, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Харченко А.М.