Провадження № 4-с/161/94/21
У Х В А Л А

06 жовтня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язання вчинити дії що зняття арешту майна,

в с т а н о в и в:

13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язати зняти арешт з нерухомого майна.

Ухвалою суду від 15 вересня 2021 року скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій обґрунтування скарги та її вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі відсутність.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, у заяві від 6 жовтня 2021 року просив здійснювати розгляд справи без його участі, у вирішенні скарги поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи та подані суду докази, вважає що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 03.10.2007, АА689050, Другий ВДВС Луцького МУЮ, ОСОБА_2 , накладено арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 (а.с. 5).

Право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру підтверджується рішеннями Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.06.2007 у справі №2-2522/2007р., від 29.04.2009 у справі №2-699/09р., витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В Інформації з Єдиного реєстру боржників вказується щодо ОСОБА_1 інформації у Реєстрі відсутня (а.с. 8).

Другий відділ ДВС у місті Луцьку Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у листі від 01.09.2021 №53224 вказав, що арешт майна може бути знятий за рішенням суду (а.с. 10). На існування будь-якої заборгованості у ОСОБА_1 не вказував.

Виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні.

Однак, незважаючи на ці обставин, арешт з майна не знято, що порушує її законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого він є.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Згідно з ч. 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості; власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Таким чином, державний виконавець, при поверненні виконавчого документа мав би зняти усі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження ще в 2007 році. Однак, таких дій всупереч нормам закону не було вчинено.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Така бездіяльність з боку органу державної виконавчої служби є неправомірною, у зв`язку з чим, суд вважає що скарга заявника підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст. ст. 258, 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язання вчинити дії що зняття арешту майна, - задовольнити.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5781963, зареєстрований 04.10.2007р. на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, АА689050, 03.10.2007, Другий ВДВС Луцького МУЮ, Кравчук, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 , власник: ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк