КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року місто Київ.

Справа № 753/4424/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5660/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

секретар судового засідання Міщенко Н.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року ( у складі судді Даниленко В.В. інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати виконавчий напис від 28.11.2016 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за №20729, таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що приватний нотаріус, вчинивши оспорюваний виконавчий напис, не пересвідчився у наявності безспірної заборгованості за кредитним договором, чим порушив правила вчинення відповідної нотаріальної дії.

При цьому, судом неправильно зазначено, що виконавчий напис вчинений на звернення стягнення на предмет іпотеки, а не на стягнення заборгованості. Зазначає, що на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, квартира, яка є предметом іпотеки, не може бути примусово відчужена.

Також зазначає, що в матеріалах нотаріальної справи відсутні документи, які б підтвердили перехід прав вимоги від первісного кредитора до ПАТ «Альфа-Банк».

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано виконавчий напис від 28 листопада 2016 року, виданий приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі № 20729, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 березня 2021 року прийнято справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року до свого провадження та призначено справу до розгляду.

Станом на 23 березня 2021року відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Представник банку просив розглядати справу без участі їх представника. Позивач ОСОБА_2 про розгляд справи повідомлена, шляхом направлення повідомлення суду на електронну адресу представника.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні справи районний суд вважав встановленими наступні обставини.

14 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2606/0808/88-010, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 87 514 доларів США строком користування до 14 серпня 2018 року (зі змінами відповідно до договору про внесення змін та доповнень № 1 від 08.02.2010 року) зі сплатою процентів за користування у розмірі 12,5 % (а.с. 14-20 т.1).

В подальшому до вказаного кредитного договору були внесені зміни і доповнення (а.с.171-182 т.1)

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором позивачем було передано в іпотеку житлову квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується іпотечним договором (а.с. 11-12).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.30 т.1).

15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.31 т.1).

ОСОБА_2 порушила зобов`язання за кредитним договором і ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за цим договором.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.10.2015 року у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.05.2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Альфа-Банк» на заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23.10.2015 року відмовлено.

28.11.2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. із заявою про вчинення виконавчого напису (а.с.95 т.1).

28.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 20729, в якому приватним нотаріусом було запропоновано стягнути на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла по кредитному договору №2606/0808/88-010 від 16.08.2008 року, право вимоги за яким було відступлено ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, посвідченого Мироник О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №937, якому в свою чергу, право вимоги було відступлено ПАТ «Сведбанк», на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, посвідченого Шевченко Д.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №1306, 1307. Боржником за кредитним договором є ОСОБА_2 . Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.01.2014 року по 10.10.2016 року. Загальна сума заборгованості становить 86 604,21 дол. США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (а.с.94 т.1).

06 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Єрмаковою О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53339676 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений відповідно до вимог Закону «Про нотаріат» та Інстукції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Колегія суддів, з таким висновком в повній мірі погодитись не може, виходячи з наступного .

Звертаючись з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач посилався нате, що нотаріусу не були надані належні докази переходу права вимоги за кредитним договором від ПАТ "Дельта Банк" до ПАТ "Альфа-Банк".

В цій частині позовні вимоги дійсно є недоведеними і суд правильно відмовив в задоволенні позову з цих підстав так, як:

Згідно зі статею 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У надісланих на запит суду першої інстанції матеріалах наявний договір про внесення змін і доповнень № 3 до кредитного договору від 14 серпня 2008 року, який укладено 06 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_2 ( а .с. 171). Цей договір ПАТ «Альфа-Банк» уклало на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк». ОСОБА_2 погодилася з переходом права вимоги, 06 грудня 2013 року підписала договір про внесення змін і доповнень № 3 до кредитного договору від 14 серпня 2008 року.

Окрім вказаної підстави, позивач в позові також посилався на те, що виконавчий напис вчинено, щодо погашення заборгованості яка не є безспірною.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Тому вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд першої інстанції не перевірив належним чином аргументи позивача, щодо неправомірності вимог стягувача та помилково виходив лише з того, що безпірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, при цьому належними та допустимими доказами такі висновки суду не підтверджені.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).

З виконавчого напису, який оспорює позивач вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 10.01.2014 року по 10.10.2016 року (а.с. 10 т. 1)

За рішенням суду від 23.10.2015 року, яке набрало законної сили 16.05.2016 року (а.с. 35-37 т. 1). З боржника достроково стягнуто тіло кредиту та відсотки на момент подачі вимоги про дострокове повернення боргу в сумі 5787,14 дол. США.

За виконавчим написом, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню стягнуто заборгованість за відсотками, які кредитор нарахував до 10 жовтня 2016 року в сумі 16072,22 дол. США. Тобто, судом встановлено, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, так як кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту та за період, коли договірні відносини між сторонами трансформувались в правоохоронні. Відсутність права нараховувати відсотки за період після реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення кредиту підтверджена Постановою Великої Палатою Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Таким чином, матеріалами справи, які були надані суду сторонами, підтверджуються доводи заявника, що виконавчий напис було вчинено , щодо стягнення заборгованості, яку не можна вважати безспірною, оскільки з виконавчого напису слідує, що заборгованість за відсотками стягнута за період, за який право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилось.

Ні до суду першої інстанції , ні до апеляційного суду відповідачем в даній справі не були подані докази, які б доводили, що заборгованість за відсотками, яка в тому числі стягнута виконавчим написом нарахована у відповідності з умовами договору та в межах строку його дії, а тому ці доводи позивача є доведеними та достатніми для задоволення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Районний суд на вказані обставини уваги не звернув та не надав їм належної оцінки у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні докази безспірності заборгованості за кредитним договором, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доводам позивача, внаслідок чого його висновки, щодо відсутності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, спростовуються наявними в справі доказами, рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, які призвели до ухвалення необґрунтованого рішення, а тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1600 грн. 00 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги (640,00 +960,00).

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Визнати виконавчий напис від 28 листопада 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрованим в реєстрі №20729, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 16 серпня 2008 року № 2606/0808/88-010 у розмірі 86604 (вісімдесят шість шістсот чотири) 21 дол. США таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 1 600,00 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги через суд касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик