Справа №522/1649/13-ц
Провадження № 6/522/788/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючої судді Свяченої Ю.Б.

за участі секретаря судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 81 960,00 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2014 року задоволено подання Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 . Судом встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі Держави України у відношенні ОСОБА_4 до виконання ним зобов`язань за виконавчим листом № 522/1649/13-ц, виданого 05 вересня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси.

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Заява обґрунтована тим, що виконавче провадження завершено, виконавчий документ 30 березня 2016 року повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повторно виконавчий лист на примусове виконання стягувачем не подавався, строк подання виконавчого документу сплив у 2019 році, відповідно не може бути пред`явлений до виконання, заявник просив про задоволення заяви.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2021 року заява прийнята до розгляду з призначенням у судове засідання на 21 вересня 2021 року.

У судове засідання 21 вересня 2021 року учасники справи не з`явилися, про час та дату розгляду заяви повідомлені належним чином. Представник заявника ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд заяву за його відсутності.

Розглянувши заяву, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом та в`їхати в Україну.

З матеріалів вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 81 960,00 гривень.

05 вересня 2013 року видано виконавчий лист про примусове стягнення з ОСОБА_3 стягнення заборгованості.

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Одеського міського управління юстиції від 24 липня 2014 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 522/1649/13-ц виданий Приморським районним судом м. Одеси 05 вересня 2014 року про примусове стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 81 960,00 гривень.

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 13 жовтня 2014 року прізвище боржника ОСОБА_5 змінено на прізвище ОСОБА_1 .

Ухвалю Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2014 року задоволено подання Другого Приморського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Одеського міського управління юстиції та у відношенні ОСОБА_3 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі Держави України до виконання ним зобов`язань за виконавчим листом № 522/1649/13-ц виданого Приморським районним судом м. Одеси 05 вересня 2013 року.

03 березня 2016 року постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Одеського міського виконавчий лист № 522/1649/13-ц повернутий стягувачу ОСОБА_2 з підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження (відсутність у боржника майна).

Частини 5, 8 ст.441 ЦПК України передбачають, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Тобто, вирішуючи питання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України суд повинен з`ясувати наявність обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, обґрунтовує тим, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/1649/13-ц завершене 30 березня 2016 року з підстав п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України (в редакції 1999 року) за відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснення державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними), повторно виконавчий лист на примусове виконання стягувачем не предявлявся, строк подання виконавчого документа сплив щонайменше у 2019 році виконавче провадження знищене за терміном зберігання.

Разом із тим, суд вважає, що вищезазначені доводи заяви ОСОБА_1 не є передбаченими ч.5 ст.441 ЦПК України підставами для скасування судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 липня 2013 року скасовано.

Станом на 09 серпня 2021 року заочне рішення суду не виконано.

На адресу відділу державної виконавчої служби від стягувача не надходило повідомлення про виконання заочного рішення суду від 16 липня 2013 року, за яким видано виконавчий лист № 522/1649/13-ц 05 вересня 2013 року.

Згідно з вимогами ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 р. № 3857-XII (у редакції на момент обмеження виїзду) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті.

Згідно із п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (у редакції на момент тимчасового обмеження) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

За правилами статті 377-1 ЦПК України (діючого на той час) питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішувалося судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В подальшому відповідна ухвала суду направлялася державним виконавцем до Державної прикордонної служби України, згідно якої боржник зараховується до певного списку, який є на особливому контролі та на якого в подальшому поширюється обмеження щодо перетину кордону України.

Стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент завершення виконавчого провадження) передбачала наслідки завершення виконавчого провадження.

Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Питання про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України також вирішувалося судом за поданням державного виконавця у порядку ст.377-1 ЦПК України.

У подальшому питання про скасування тимчасового обмеження було врегульоване у Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Згідно із п.п. 11.3., 11.4. розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802 (у редакції на момент тимчасового обмеження) державний виконавець не пізніше наступного дня після надходження ухвали суду про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань направляє засвідчену судом копію цієї ухвали для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

У разі виконання боржником відповідних зобов`язань, у тому числі зі сплати аліментів, а також у зв`язку із закінченням виконавчого провадження державний виконавець виносить відповідну постанову, копія якої підлягає обов`язковому направленню до Адміністрації Державної прикордонної служби України для своєчасного зняття особи (боржника) з контролю.

Згідно із п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (саме на цій підставі повернутий документ стягувачеві) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, у разі виконання боржником відповідних зобов`язань, державний виконавець звертається до суду із відповідним поданням про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника і направляє до Адміністрації Державної прикордонної служби України постанову з метою зняття особи (боржника) з контролю.

Суд звертає увагу, що згідно із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV виконавче провадження закінчується у разі такого повернення виконавчого документа без виконання як: на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ (п.9 ст.49 Закону); до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону (п.11 ст.49 Закону).

У той час, як повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону (у боржника відсутнє майно) не є завершенням виконавчого провадження у розумінні ст.50 Закону) і згідно з ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє права стягувача повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Боржником рішення суду не виконано, що ним не заперечується у заяві, і до того ж підтверджується поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, таке повернення виконавчого документа не припиняє тимчасове обмеження у виїзді за кордон, як захід примусового виконання рішення суду, а стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Заявник ОСОБА_1 помилково ототожнює поняття «повернення виконавчого документа стягувачу» і «закінчення виконавчого провадження», які регулюються різними статтями Закону України «Про виконавче провадження» і мають різні юридичні наслідки.

Статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Отже, підстав для зняття тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не було як на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, так і не існує на час розгляду цієї заяви.

Аналогічна позиція відображена в ухвалі Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 серпня 2019року по справі №335/6675/13-ц (провадження № 61-15563ск19).

Крім того, звертаючись до суду із заявою відповідно до частини 5 ст.441 ЦПК України ОСОБА_1 просить скасувати застосовані судом обмеження, мотивуючи відсутністю виконавчого провадження, що не є передбаченими ч.5 ст.441 ЦПК України підставами для скасування судом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування .

Боржником не надано доказів підтвердження виконання заочного рішення суду від 16 липня 2013 року, тому підстави для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Керуючись ст. ст. 1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 11, 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2-5, 7, 12,13, 81, 441 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження виїзду за межі України у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 21 вересня 2021 року.

Суддя Ю.Б. Свячена