Справа № 129/705/21
Провадження № 22-ц/801/2008/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 рокуСправа № 129/705/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції у Вінницької області, Гайсинський районний суд Вінницької області, Державне казначейство України,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 129/705/21 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Корнієнка О. М. у залі суду, повний текст якого складено 09 липня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Гайсинського районного суду Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 вересня 2020 року о 08 год 30 хв. у м. Гайсин Вінницької області біля власного домогосподарства по АДРЕСА_1 його було незаконно затримано старшим ДОП Дмитренком О. О. та доставлено до Гайсинського районного відділу поліції. Працівником поліції Дмитренком О. О. був безпідставно складений протокол про адміністративне затримання серії АА № 172686. Також незаконно проведено його особистий огляд.

3 метою приховання незаконного затримання старшим ДОП Дмитренком О. О. було складено протокол про вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП та призначено покарання 10 діб адміністративного арешту.

Постановою Вінницького апеляційного суду скасовано постанову Гайсинського районного суду від 18 вересня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП.

У постанові Вінницького апеляційного суду від 24 жовтня 2020 року зазначено, що він не вчиняв протиправних дій - злісної непокори законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків.

Для захисту своїх прав він вимушений був звернутись до адвоката, оплатити його послуги та звертатись до Вінницького апеляційного суду з апеляцією, витрачати час та кошти на поїздку до м. Вінниці для участі в судовому засіданні, чим йому завдана матеріальна шкода в сумі 2 800 грн.

Унаслідок незаконного затримання, примусового доставляння до Гайсинського ВП та незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому була завдана моральна шкода.

Моральну шкоду він оцінює у розмірі 20 000 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану майнову та моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000 гривень грошової компенсації моральної шкоди та 1 400 гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок незаконного затримання та притягненням позивача до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП, яка згодом була скасовано Вінницьким апеляційним судом, ОСОБА_1 заподіяна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Унаслідок незаконних дій працівників поліції позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2021 року Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2021 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Денишенко Т. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 серпня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду на 07 жовтня 2021 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем жодним чином не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди.

Виключення апеляційним судом з постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП не є підставою для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Також судом першої інстанції не враховано, що надана позивачем довідка є неналежним доказом понесення ним витрат за надання правничої допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 15 вересня 2020 року о 23:00 год в м. Гайсині на території Гайсинської ЦРЛ, ОСОБА_1 розклеював листівки з непристойними написами в адресу сторонніх осіб, на неодноразові зауваження не реагував, своїми діями порушив громадський порядок, чим скоїв правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП.

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 728953, 18 вересня 2020 року о 08:30 год в м. Гайсині по вул. Пролетарській, ОСОБА_1 , перебуваючи в збудженому стані, в присутності сторонніх осіб висловлювалася нецензурними словами, на зауваження працівників поліції не реагував, під час затримання впирався, хапався за формений одяг, чим вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.

Постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді арешту на строк десять діб.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року, постанову суду першої інстанції змінено та встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відшкодування шкоди є постанова Вінницького апеляційного суду від 24 жовтня 2020 року, якою виключено з постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Те, що постанову Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року змінено та виключено з постанови висновки суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, не свідчить про заподіяння шкоди позивачу.

Звертається увага на те, що до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді арешту за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, на підставі постанови Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року, яка набрала законної сили.

Отже, позивачем не доведено, що в розумінні положень ст. 1176 ЦПК України до нього незаконно застосовано адміністративне стягнення у вигляді арешту.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертається увага на те, що дії працівників поліції щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП в установлено законом порядку неправомірними не визнавались.

Крім того, позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що призвело до порушення звичного ритму його життя, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та наслідками, зазначеними у позовній заяві, тоді як згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, ОСОБА_1 не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому шкоди працівником поліції та судом, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм ст. 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Суд першої інстанції указані вимоги закону не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Гайсинського районного суду Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя доповідач С. К. Медвецький

судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський