Провадження № 22ц-824/5193/21 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Примушка О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що 23 жовтня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вказує, що місцевим судом не було враховано, що він має у власності будинок АДРЕСА_1 , який складається з двох квартир. З березня 2020 року він з ОСОБА_2 проживає окремо, при цьому їхні діти проживають разом з ним у квартирі АДРЕСА_2 , де мають власні кімнати, а дружина проживає у квартирі АДРЕСА_3 . При цьому, діти більшість часу проводять з ним, виховуються і утримуються також ним, він дбає про їх розвиток і комфорт, натомість дружина лише частково приймає участь у вихованні дітей, через що просив суд переглянути вказаний судовий наказ у зв`язку із нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевим судом не взято до уваги доказів про те, що він особисто веде з дітьми спільне дозвілля, самостійно утримує їх і проживає разом з ними, що підтверджується відповідними доказами, і саме це є нововиявленими обставинами, які не були відомі заявниці на дату подання заяви про видачу судового наказу, оскільки вона зазначала в заяві, що він в добровільному порядку не забезпечував матеріально дітей, при цьому суд прийняв рішення про видачу судового наказу виключно на підставі інформації, яка була надана заявницею, та без його участі, через що він був позбавлений можливості повідомити суду достовірну інформацію та факти щодо дійсних обставин справи. Крім того вказує, що місцевий суд безпідставно стягнув з нього судовий збір, оскільки він є інвалідом війни, через що звільнений від сплати судового збору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що наведені заявником обставини не можуть бути підставою для скасування судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року по справі № 755/15691/20 у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки вони за законом не можуть вважатися нововиявленими, а томуі відсутні підстави для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Дніпровським районним судом міста Києва від 23 жовтня 2020 року стягнуто з боржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти зареєстровані та проживають в будинку АДРЕСА_4 . Даний будинок офіційно не має квартир (а.с.8-10, 29-31).

З пояснень сторін вбачається, що вони проживають окремо в одному будинку, але в різних його частинах. Діти в цьому будинку мають свої облаштовані кімнати, які вони займали як до так і після окремого проживання батьків.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною восьмою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Розрізняють нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини. Нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювались судом у процесі розгляду справи (пункт 2 частини четвертої статті 423 ЦПК України).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскільки заявник отримав та подав до суду нові докази у справі, які встановлюють нові обставини, по суті змінюючи ті, що були встановлені судом у судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, оскільки заявник посилається на письмові докази, зокрема на акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, фотокартки, копії квитанцій, чеків, виписки з карткового ранку, які були отримані уже після видання судового наказу, і такі докази не були і не могли бути розглянуті під час видання судового наказу, за таких обставин місцевий суд зробив правильний висновок про те, що зазначені заявником обставини не є нововиявленими, а тому підстав для перегляду судового наказу відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у разі зміни дійсних обставин справи, які можуть вплинути на порядок і спосіб стягнення аліментів та встановлення обов`язку по їх сплаті, сторони не позбавлені права звернутися до суду із позовними вимогами про визначення місця проживання дітей, звільнення від сплати аліментів на утримання дітей, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню тощо.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: