Номер провадження: 22-ц/813/3588/21
Номер справи місцевого суду: 522/8724/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Бондар В.Я. 29 жовтня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 того будинку. 10 березня 2014 року та 20 грудня 2015 року квартиру позивача було затоплено. Відповідач від відшкодування завданої шкоди ухиляється. Згідно з актом обстеження від 12 березня 2014 року, що складений співробітниками ділянки №6 КП ЖКС «Порто-Франківський», причиною затоплення, що відбулося 10 березня 2014 року, є халатне відношення відповідача до санітарно-технічних приладів в своїй квартирі. Факт затоплення та розмір збитків підтверджується актами обстеження та висновком будівельно-технічного експертного дослідження. Завдання моральної шкоди позивач мотивує, тим, що хвилювалася з приводу пошкодження майна та зазнала негативних емоцій, було порушено її нормальний спосіб життя та необхідно було докладати додаткових зусиль для нормалізації життя.

ОСОБА_2 позов не визнала та заначила, що ніколи не затоплювала сусідів, ОСОБА_1 , коли робила ремонт в квартирі, не замінила стару каналізацію, в результаті чого затоплює її кухню. Вказувала, що її квартира також потребує ремонту.

Заочним рішенням від 27 липня 2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті залиття квартири позивача у розмірі 14 812 грн., судові витрати в розмірі 1046,21 грн. В іншій частині позову відмовлено.

25 серпня 2016 року ОСОБА_2 подала заяву про скасування заочного рішення, в результаті розгляду якої ухвалою від 02 вересня 2016 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року було скасовано, справу призначено до розгляду.

У підготовчому засіданні 03 липня 2018 року суд ухвалив залучити до участі у справі у якості співвідповідача ОСОБА_3 та КП «Порто-Франківський».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 липня 2018 року провадження у справі зупинено на час хвороби ОСОБА_3 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 20190 року провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

Спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є її мати ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не спростовано доводи позивача про те, що її майну внаслідок неодноразових фактів залиття квартири заподіяно шкоду з вини саме відповідача, яка неналежним чином виконувала обов`язки щодо забезпечення належної експлуатації та утримання свого майна, та відповідачем не надано достатніх доказів, що шкоди завдано не з її вини.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи судове рішення про залишення позовний вимог ОСОБА_1 без задоволення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доказано вину ОСОБА_2 у залитті квартири.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали в рівних частках кожним квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Іллічовою Н.А. (т.1 а.с.12).

ОСОБА_2 мешкає в квартирі АДРЕСА_3 , що не заперечується сторонами.

Згідно зі складеними актами про залиття квартири АДРЕСА_1 , схвалених 12 березня 2014 року та 22 грудня 2015 року начальником ділянки №6 КП «ЖКС «Порто-Франківський» ОСОБА_5 , причиною залиття квартири позивача є халатне користування санітарно-технічними приладами мешканцями квартири АДРЕСА_3 , зокрема, було забито каналізаційні труби мийки та ванної кімнати, внаслідок чого відбулось залиття приміщень розташованої нижче квартири під АДРЕСА_1 . В приміщенні кухні квартири ОСОБА_1 помітні патьоки над вікном на стелі, яка обладнана «вагонкою» білого кольору, залито ділянку стіни біля другого вікна, відійшла обшивка площею 1,5 кв.м.

Висновком №005/16 будівельно-технічного експертного дослідження експерта Митнікова Геннадія Петровича від 18 березня 2016 року встановлено, на підставі копій актів про залиття квартири АДРЕСА_1 від 12 березня 2014 року та від 22 грудня 2015 року, складених співробітниками ділянки №6 КП ЖКС «Порто-Франківський», що причиною залиття приміщення кухні квартири АДРЕСА_4 є халатне користування сантехнічними приладами (забита каналізація) у квартирі АДРЕСА_2 , яка розташована над квартирою АДРЕСА_4 . Вартість відновлювально-ремонтних робіт визначена у розмірі 14 812 грн. (т.1 а.с.6-11).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Колегія суддів доходить до висновку, що неналежне користування санітарно-технічними приладами створило для відповідача ОСОБА_2 певні зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивача. Відповідач зобов`язаний вжити усі належні заходи, аби запобігти створенню загрози оточуючим та їх майну. Відповідач повинен був проводити це таким чином, щоб забезпечити безпечність експлуатації власного майна та способів його використання для всіх оточуючих. Втім, цього не було вчинено, що призвело до виникнення як винних дій відповідача, що полягали у такій ситуації у протиправній бездіяльності, так і причинного зв`язку з такою їх поведінкою та негативними наслідками, що настали.

Як вказувалось вище, за наданим до суду висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 18 березня 2016 року розмір майнової шкоди, завданої майну позивача протиправними діями відповідача, склав 14 812 гривень. Заперечень щодо обрахунку завданої шкоди та інших обставин, що мають істотне значення для розгляду справи, відповідачем не надано.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 04 березня 2016 року, за проведення вказаного дослідження позивачем сплачено 2 500 гривень.

Разом з цим, вину у завданні шкоди позивачу відповідачем не спростовано.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Таким чином, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, колегія суддів доходить до висновку, що завдана позивачу матеріальна шкода у розмірі 14 812 гривень підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявляла та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

В частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються ст. ст. 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою.

Згідно роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, з урахуванням вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення на її користь моральної шкоди, яка завдана внаслідок залиття належної їй на праві власності квартири, та пов`язана з розладом нормального життя позивача, нервовою напругою та переживаннями, пов`язаними з необхідністю проведення відновлюваного ремонту квартири, витратою часу на проведення обстеження квартири для визначення розміру матеріального збитку, зверненням до суду за захистом порушених прав, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом, повторності завдання шкоди за аналогічних обставин - колегія суддів доходить до висновку, що у розрізі даного спору, відповідачем має бути відшкодована на користь позивача моральна шкода у розмірі по 3 000 грн.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення, пропорційно задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у загальному розмірі 5 323 гривень, що складаються із витрат на проведення експертного дослідження та судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 14 812 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 3 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 5 323 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе