Справа № 199/8461/20
РІШЕННЯ

Іменем України

13.09.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

за участю: представника позивача - Андрєєвських С.О.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Деркунського К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний союз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом. (а.с.2)

Ухвалою судді того ж суду від 24 грудня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі за зазначеною вище позовною заявою, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. (а.с.17)

12 січня 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська №47 у зв`язку із відрядженням судді, в провадженні якої знаходилась вищевказана цивільна справа, на роботу на посаду судді до іншого суду, здійснено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи, яку за наслідками цього у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України розподілено та передано для розгляду судді Авраменко А.М. (а.с.19, 20)

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменка А.М. від 19 січня 2021 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. (а.с.21)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2021 року відповідачу відмовлено у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду. (а.с.91-92)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи. (а.с.118, 121-122)

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2021 року визнано необґрунтованою заяву про відвід судді Авраменка А.М. (а.с.126)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача про відвід судді Авраменка А.М. (а.с.129)

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с.152)

В обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням їх подальшого неодноразового уточнення позивач послався на те, що 25 червня 2010 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір №293Г, за яким відповідач отримала в кредит грошові кошти в розмірі 79020 гривень, зобов`язавшись повернути кредит до 25 грудня 2010 року, сплативши 36% річних за користування кредитними коштами в розмірі 14262,57 гривень. Посилаючись на те, що відповідач не виконала належним чином свої договірні зобов`язання, здійснила лише часткове погашення заборгованості у вигляді процентів за користування кредитом в сумі 3000 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість в загальному розмірі 284693 гривень, з яких: 79020 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11262,57 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 146097,45 гривень - інфляційні втрати, нараховані на тіло кредиту, 590,50 гривень - інфляційні втрати, нараховані на суму процентів за користування кредитом за період з 26 грудня 2010 року по 10 грудня 2012 року, 20572,26 гривень - інфляційні втрати, нараховані на проценти за користування кредитом за період з 11 грудня 2012 року по 10 грудня 2020 року, 27150,22 гривень - 3% річних. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі в останній редакції позовних вимог.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні проти задоволенні позовних вимог заперечували з приводу їх безпідставності та необґрунтованості. В ході розгляду справи сторона відповідача посилалась на неналежність як доказів наданих стороною позивача витягів з електронного журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, витягу з електронної касової книги, оскільки суду мали б бути подані оригінали, а не витяги із зазначених документів, які містять лише часткову інформацію про рух коштів. Послалась сторона відповідача і на невідповідність номеру касового ордеру із його номером, вказаним у витязі з журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів (№012 та №2012), неправомірне уповноваження голови правління на виконання обов`язків касира спостережною радою, неможливістю підписання видаткового касового ордеру керівником позивача двічі, не співпадіння підписів керівника позивача та головного бухгалтеру у випадку, якщо керівник виконував і функції касира.

Також відповідачем було подано суду відзив на позов, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, послалась на те, що ніколи не отримувала від позивача вказаний у позові кредит та не підписувала кредитний договір №293Г від 25 червня 2010 року, не сплачувала проценти за користування ним, видатковий касовий ордер складено без реального руху грошових коштів (видачі з каси позивача) (а.с.58-60).

Позивачем, в свою чергу подано відповідь на вищевказаний відзив, в якому він послався на суперечливість відзиву та обґрунтованість заявлених позовних зокрема щодо сплати заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. (а.с.72)

Крім того, сторона відповідача подала суду заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача заперечив суперечність відзиву на позов, послався на неправильність нарахування позивачем заборгованості за процентами (стосовно вимог за попередньою редакцією позову). (а.с.100-101)

Вислухавши учасників розгляду справи та дослідивши її матеріали, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 25 червня 2010 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №293Г, за умовами якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 79020 гривень, а позичальник - повернути такий кредит до 25 грудня 2010 року включно, сплативши 36% річних за користування кредитом (14262,57 гривень). Викладені обставини підтверджуються копією заяви відповідача на одержання кредиту, копією зазначеного кредитного договору, підписаного сторонами (а.с.11-12)

25 червня 2010 року позивачем виконано свій договірний обов`язок та видано кредит відповідачу в обумовленому договором розмірі, що підтверджується копією видаткового касового ордеру, витягом з електронного журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, витягом з електронної касової книги (а.с.6, 74-75, 82-83).

В той же час, із матеріалів цивільної справи слідує, що відповідач не виконала належним чином свого договірного зобов`язання зі своєчасного повернення отриманого кредиту, сплати процентів за користування ним, здійснивши лише один платіж на суму 3000 гривень 11 грудня 2012 року, який було зараховано як часткове погашення заборгованості за процентами за користування кредитом. За таких обставин у відповідача виникла кредитна заборгованість перед позивачем, яку останній нарахував відповідачу станом на 10 грудня 2020 року в загальному розмірі 284693 гривень, з яких: 79020 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11262,57 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 146097,45 гривень - інфляційні втрати, нараховані на тіло кредиту, 590,50 гривень - інфляційні втрати, нараховані на суму процентів за користування кредитом за період з 26 грудня 2010 року по 10 грудня 2012 року, 20572,26 гривень - інфляційні втрати, нараховані на проценти за користування кредитом за період з 11 грудня 2012 року по 10 грудня 2020 року, 27150,22 гривень - 3% річних. Викладені обставини підтверджуються копією прибуткового касового ордеру, витягом з електронного журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, витягом з електронної касової книги, а також уточненим розрахунком позивача. (а.с.7, 80-81, 84-85)

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище кредитного договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про кредитні спілки».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.ст.1, 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, види кредитів та умови надання та строки повернення кредитів.

При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормою ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №293Г від 25 червня 2010 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору із дотриманням вимог законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним кредитним договором, що зумовило виникнення у відповідача кредитної заборгованості, а у позивача - права вимагати від відповідача її погашення в тому числі із нарахуванням сум, передбачених ст.625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а отже підлягають задоволенню, однак частково.

Частковість задоволення позову зумовлена помилковим розрахунком позивача інфляційних втрат відносно процентів за користування кредитом, а також 3% річних на підставі ст.625 ч.2 ЦК України. Так, як встановлено судом в ході розгляду справи, відповідачем 11 грудня 2012 року здійснено часткове погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, а відтак інфляційні втрати та 3% річних на заборгованість за процентами мають розраховуватисть на дві різні суми за два різні періоди: за період 26 грудня 2010 року (дата виникнення боргу на процентами) по 10 грудня 2012 року (остання дата наявності заборгованості за процентами в повному обсязі), а також за період з 11 грудня 2012 року (дата, коли здійснено часткове погашення заборгованості на процентами) по 10 грудня 2020 року (обрана позивачем остання дата здійснення розрахунку боргу, яка не може змінюватись судом у відповідності до норм ст.13 ЦПК України з огляду на межі позовних вимог).

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат за процентами за користування кредитом має наступний вигляд: 1) за період з 26 грудня 2010 року по 10 грудня 2012 року: 14262,57 гривень (сума боргу за процентами) х 1.04140225 (сукупний індекс інфляції, поділений на 100%) - 14 262,57 гривень (сума боргу за процентами) = 590,50 гривень; 2) за період з 11 грудня 2012 року по 10 грудня 2020 року: 11262,57 гривень (сума боргу за процентами за вирахуванням сплачених відповідачем 3000 гривень) х 2.73560646 (сукупний індекс інфляції, поділений на 100%) - 11 262,57 гривень (сума боргу за процентами за вирахуванням сплачених відповідачем 3000 гривень) = 19547,39 гривень. Якщо сума за перший період збігається із розрахунком позивача, то друга сума розрахована позивачем у більшому розмірі, порівняно із розрахунком суду. Відтак, суд приймає до уваги розрахунок, здійснений ним самостійно, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача окрім заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом в розмірі 79020 гривень і 11262,57 гривень відповідно також інфляційні втрати, розраховані на тіло кредиту в розмірі 146097,45 гривень (відповідає розрахунку позивача), а також розраховані судом самостійно інфляційні втрати за процентами за користування кредитом в загальній сумі 20137,89 гривень (сума за обидва періоди).

Стосовно розрахунку 3% річних, то відносно процентів він має наступний вигляд: 1) за період з 26 грудня 2010 року по 10 грудня 2012 року: 14262,57 гривень (сума боргу за процентами) х 3% х 716 (кількість днів прострочення) : 365/366 (кількість днів у році) : 100 = 838,24 гривень; 2) за період з 11 грудня 2012 року по 10 грудня 2020 року: 11262,57 гривень (сума боргу за процентами за вирахуванням сплачених відповідачем 3000 гривень) х 3% х 2922 (кількість днів прострочення) : 365/366 (кількість днів у році) : 100 = 2703,02 гривень. В той же час, у позивача розрахунок виконано на іншу суму та без виокремлення 3% річних відносно процентів і тіла кредиту.

Крім того, розрахунок суду 3% річних відносно тіла кредиту має наступний вигляд: за період з 26 грудня 2010 року (дата, коли у відповідача виник борг за тілом кредиту) по 10 грудня 2020 року (обрана позивачем остання дата здійснення розрахунку боргу, змінити яку суд не може з огляду на межі позовних вимог): 79020 гривень (сума боргу за тілом кредиту) х 3% х 3638 (кількість днів прострочення) : 365/366 (кількість днів у році) : 100 = 23608,95 гривень.

Відтак, загальний розмір 3% річних на суму тіла кредиту та процентів за користування кредитом становить 27150,21 гривень, а не вказані позивачем в розрахунку 27150,22 гривень. І саме розрахована судом сума мала б стягуватись з відповідача. В той же час, вирішуючи питання про можливість стягнення такої суми, суд керується наступним.

Так, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Відтак, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд приходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст.625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Така правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, а також у постанові від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18.

Таким чином, керуючись наведеними вище правовими висновками та приймаючи до уваги, що у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом про примусове стягнення із відповідача кредитної заборгованості ще 26 грудня 2010 року, однак до суду із даним позовом позивач звернувся лише 10 грудня 2020 року, тобто майже через десять років, однак ані в тексті позову, ані в судовому засіданні позивач не зміг обґрунтувати із наданням підтверджуючих доказів поважність причин такого зволікання, разом з тим нараховує відповідачу на суму заборгованості передбачені ст.625 ч.2 ЦК України 3% річних за весь вказаний майже десятирічний період, що таким чином необґрунтовано покладає на відповідача надмірний тягар цивільно-правової відповідальності. З огляду на викладене суд, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, вважає за можливе зменшити заявлені до стягнення з відповідача і нараховані на підставі ст.625 ЦК України 3% річних з 27150,21 гривень до 5000 гривень.

Критично суд оцінює та не приймає до уваги в якості підстави для відмови у задоволенні позовних вимог твердження сторони відповідача про неналежність та недопустимість як доказів наданих стороною позивача копій видаткового касового ордеру, прибуткового касового ордеру, витягів з електронного журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, витягу з електронної касової книги, оскільки вказані документи відповідно до п.1.2 глави 1, п.3.11 глави 3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637 (діяло на момент складення таких документів), є належними первинним документами, які застосовуються для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси, а можливість ведення зазначених журналу реєстрації та касової книги в електронному вигляді так само передбачена нормами зазначеного Положення (п.4.4 глави 4). Крім того, аналогічні норми містить і чинне на даний момент Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління НБУ від 29 грудня 2017 року №148 (п.3 розділу І, п.п.23, 25, 26 розділу ІІІ). Не може бути підставою для оцінки як неналежних та недопустимих доказів надання стороною позивача вказаних вище журналу реєстрації та касової книги у формі витягів з них, а не у повному обсязі, оскільки необхідність надання такої первинної документації у повному обсязі не вбачається за необхідне для розгляду даної цивільної справи. Більш того, у відповідності до ст.21 ч.5 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка та її посадові особи зобов`язані зберігати таємницю щодо рахунків, внесків та інших фінансових операцій, здійснених членами кредитної спілки. Надання ж згаданих журналу реєстрації та касової книги в повному обсязі вочевидь буде порушувати зазначений обов`язок позивача.

Не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи посилання сторони відповідача на неспівпадіння номеру прибуткового касового ордеру, зазначеного в його копії та у витязі з журналу реєстрації, наданих позивачем на підтвердження факту часткового погашення відповідачем своєї кредитної заборгованості перед позивачем, оскільки в наявних в матеріалах справи копії такого ордеру та витягу з електронного журналу реєстрації прибуткових і видаткових касових документів номер прибуткового касового ордеру зазначено один і той самий 012.

Критично суд оцінює та не приймає до уваги посилання сторони відповідача на неправомірне виконання керівником КС «Дніпропетровський обласний кредитний союз» обов`язків касира такої кредитної спілки, неможливість ним підписання видаткового касового ордеру від свого імені та від імені касира, головного бухгалтера. Така оцінка тверджень сторони відповідача судом зумовлена тим, що видатковий касовий ордер містить підпис позичальника - відповідача по справі на підтвердження факту отримання нею кредитних коштів в повному обсязі, як і текст кредитного договору, а також заява на одержання кредиту. Справжність свого підпису на наведених документах відповідачем не спростована, клопотання про проведення відповідної експертизи не заявлялось. За таких обставин наведені вище твердження сторони відповідача суд оцінює як обраний нею спосіб захисту, спрямований на максимальний пошук будь-яких формальних недоліків в документальному оформленні кредитних правовідносин сторін з метою уникнення або ж щонайменше мінімізації своєї цивільно-правової відповідальності за невиконання взятого на себе договірного грошового зобов`язання за кредитним договором. Крім того, відповідно до наявних матеріалів справи (а.с.86) кедрівник КС «Дніпропетровський обласний кредитний союз» виконує обв`язки касира, а не бухгалтера, що відповідно і зумовлює не співпадіння підписів на видатковому касовому ордері у графах «керівник» та «головний бухгалтер».

Складаючи повний текст даного рішення суду за наслідками розгляду по суті спору сторін, та наводячи у ньому мотивовану оцінку аргументів відповідача, заявлених як підстави для відмови у задоволенні позову, суд у відповідності до норм ст.10 ч.4 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно до якої, практики, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що згідно ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. (див. Ruiz Torija v. Spain, рішення від 9 грудня 1994 року, Серії А №303-А, с.12, §29; Hirvisaari v. Finland, рішення від 27 вересня 2001 року, заява №49684/99, §30; Van de Hurk v. the Netherlands (Ван де Гурк проти Нідерландів), §61; Garcia Ruiz v. Spain (Гарсіа Руїз проти Іспанії), §26; Jahnke and Lenoble v. France (Янке і Ленболь проти Франції) (dec.); Perez v. France (Перез проти Франції), §81; Салов проти України, рішення від 06 вересня 2005 року, заява №65518/01, п.89)

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - в розмірі 3922,77 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 21 Закону України «Про кредитні спілки», ст.ст.11, 15, 16, 525, 526, 530, 610-612, 625, 629, 1054, 1055 ЦК України, п.1.2 глави 1, п.3.11 глави 3, п.4.4 глави 4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою п.3 розділу І, п.п.23, 25, 26 розділу ІІІ Правління НБУ від 29 грудня 2017 року №148, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний союз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний союз» (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Шинна, 11) заборгованість за кредитним договором №293Г від 25 червня 2010 року станом на 10 грудня 2020 року в загальному розмірі 261517,91 гривень, з яких: 79020 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11262,57 гривень - заборгованість за процентами за користування кредитом, 166235,34 гривень - інфляційні втрати, нараховані на підставі ст.625 ЦК України, 5000 гривень - 3% річних, нараховані на підставі ст.625 ЦК України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У рахунок відшкодування судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний союз» (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Шинна, 11) судовий збір в розмірі 3922,77 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23 вересня 2021 року.

Суддя А.М. Авраменко