Справа № 465/512/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3454/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м.Львів

Справа № 465/512/19

Провадження № 22ц/811/3454/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю : ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Франківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 7 жовтня 2020 року у складі судді Кузя В.Я.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди,-

встановив:

1 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, 15 серпня 2018 року сталася ДТП за участю автомобілів «Мерседес Бенц - 310», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та «Вольво», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 . ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці пригоди. Вказує, що 15 серпня 2018 року слідчим СВ Сколівського ВП Стрийського ГУ НП у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000410 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Досудовим слідством встановлено, що ОСОБА_4 своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, що спричинило його смерть та значні технічні пошкодження транспортних засобів - учасників ДТП. Зазначає, що 31 жовтня 2018 року закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Стверджує, що внаслідок ДТП йому (позивачу), як власнику автомобіля «Вольво» завдано майновуу шкоду, оскільки його автомобіль зазнав технічних пошкоджень. Згідно висновку №183 від 14 грудня 2018 року експертного автотоварознавчого дослідження, вартість майнового збитку становить 520 358, 84 грн. Вартість послуг експерта товарознавця становить 2500 грн. Вказує, що ПрАТ СК «Уніка» йому (позивачу) виплачено 100 000 грн. Зазначає, що внаслідок ДТП йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 100 000 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2020 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

31 жовтня 2018 року слідчим Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000410 від 15 серпня 2018 року, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно постанови, під час проведення досудового розслідування з`ясовано, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz 310», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2,1.5., Розділу 2 п.2.3 б) д), Розділу 12 п.12.1 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху та вчинив зіткнення із автомобілем марки «VOLVO Н 13460», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_4 загинув на місці ДТП.

Позивач зазначає, що йому спричинено майнову та моральну шкоду, як власнику автомобіля «VOLVO Н 13460», яку він просить стягнути з ОСОБА_3 , оскільки останній є власником автомобіля «Mercedes Benz 310», як джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 4 постанови Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача

Із постанови про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2018 року вбачається, що в момент вчинення ДТП даним автомобілем керував ОСОБА_6 , а не ОСОБА_3 .

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували те, що відповідач є власником автомобіля «Mercedes Benz 310», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно із ч.1 ст.1167 цього Кодексуморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом вірно встановлено, що позивачем не доведено факту спричинення відповідачем майнової шкоди.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване судове рішення прийнято на підставі встановлених обставин та досліджених доказів.

Статтею22 та частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави відповідальності та відшкодування моральної шкоди передбачені статтями 23 і 1167 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Тобто, цією нормою передбачена відповідальність особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, а не власника такого джерела підвищеної небезпеки, який не здійснює зазначеної діяльності.

Встановлено, що під час ДТП 15 серпня 2018 року автомобілем «Mercedes-Benz-З 10», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на законних підставах керував водій ОСОБА_4 , який мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом цієї категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні справ про відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 7 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 23 березня 2021 року.

Головуючий

Судді