ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/960/21

Головуючий у першій інстанції Пархоменко П. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1269/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судового рішення м. Бахмач,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 20 липня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № 1464522 у розмірі 43 152 грн, з яких: 12 000 грн заборгованість за основною сумую боргу; 6 480 грн заборгованість за відсотками; 24 672 грн заборгованість за пенею.

У мотивування заявлених вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначало, що 04 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1464522. 23 квітня 2020 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус України» укладено договір факторингу № 23042020, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 1464522 від 04 листопада 2019 року. Відповідно до реєстру боржників від 23 квітня 2020 року до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 43 152 грн. Після відступлення права грошової вимоги, ОСОБА_1 не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. З метою досудового врегулювання спору, ТОВ «ФК «ЄАПБ» направило відповідачу повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором та включення персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу, яке останнім не виконано. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 1464522 від 04 листопада 2019 року у розмірі 43 152 грн, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішенням від 20 липня 2021 року Бахмацький районний суд Чернігівської області позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» задовольнив повністю. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № 1464522 від 04 листопада 2019 року у розмірі 43 152 грн та 2 270 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам справи, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що надана позивачем копія договору позики від 04 листопада 2019 року № 1464522 у розділі «Реквізити та підписи сторін» містить лише інформацію про позикодавця та прізвище, ім`я, по-батькові відповідача, не містить відомостей про підписання договору в формі, визначеній Законом України «Про електронний цифровий підпис» для підписання електронного правочину (за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису). Надані позивачем Графік платежів, Паспорт споживчого кредиту до цього договору, Правила надання коштів у позику також не містять підпису відповідача, створені позивачем самостійно, отже, не є належними та допустимими доказами узгодження між сторонами положень кредитного договору.

Скаржник указує на те, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих документів із банківських установ щодо здійснення кредитодавцем перерахунку грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 у сумі 12 000 грн. На думку відповідача, лист ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 7966-ВП від 30 квітня 2020 року про перерахунок ОСОБА_1 коштів на суму 12 000 грн не підтверджує перерахування коштів саме на його картковий рахунок, а інформаційна довідка ТОВ «Авентус Україна» № 1197/20 від 27 квітня 2020 року не є первинним обліковим документом і не підтверджує отримання ОСОБА_1 коштів від ТОВ «Авентус Україна».

Наголошує на тому, що договір факторингу від 23 квітня 2020 року № 23042020 не підтверджує відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» щодо кредитної заборгованості, яку ніби-то має відповідач, оскільки не містить даних відповідача (прізвище, ім`я, по-батькові), суми заборгованості, підстав виникнення такої заборгованості та докази її виникнення.

Скаржник звертає увагу на те, що не отримував жодного повідомлення від ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» щодо відступлення права грошової вимоги. Сама по собі наявність вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості чи квитанції, яка підтверджує відправлення такої вимоги, не може бути доказом отримання позичальником цієї вимоги.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін з огляду на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, належними доказами не підтверджені та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд першої інстанції виходив з того, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав за допомогою електронного підпису договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1464522, однак в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 43 152 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 04 листопада 2019 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір № 1464522 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом 04 листопада 2019 року о 18 год. 47 хв. (а.с. 5-6).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. указаного договору, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується надати ОСОБА_1 грошові кошти у загальній сумі 12 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат ОСОБА_1 , а останній зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п 1.3. указаного договору, сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: 1.3.1. знижена процентна становить 1,35% від суми позики за кожен день користування позикою (492,75% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього договору; 1.3.2. стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою (657,00% річних).

За пунктом 1.5. указаного договору, позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом.

Згідно із графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1464522 від 04 листопада 2019 року, сума позики становить 12 000 грн, нарахованих процентів 4 860 грн, а разом до сплати 16 860 грн. Графік платежів підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису 04 листопада 2019 року о 18 год. 47 хв. (а.с. 6 та зворот).

Того ж дня, 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав електронним підписом паспорт споживчого кредиту, в якому сторони обумовили тип кредиту, його суму, строк кредитування, річний та щомісячний процент, плату за оформлення договору, порядок повернення та інші суттєві умови (а.с. 7).

23 квітня 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 23042020, за пунктом 1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.12-13).

Відповідно до реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги заборгованості до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за договором № 1464522 у розмірі 43 152 грн, з яких: 12 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 6 480 грн заборгованість за відсотками, 24 672 грн заборгованість за пенею, штрафами (а.с. 77-79).

23 квітня 2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» підписали акт прийому-передачі реєстру боржників кількістю 6 294 за договором факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року (а.с. 80).

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до ТОВ «Авентус Україна» з письмовим запитом про надання інформації щодо даних, які підтверджують підписання договорів та перерахування на платіжні картки клієнтів онлайн кредитів, право вимоги по яким було передано ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору фактрингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року.

За інформацією ТОВ «Авентус Україна», викладеною у листі № 1197/20 від 27 квітня 2020 року, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) підписав договір №1464522, номер транзакції - creditplus - 3916952, код для підписання договору M271742 (а.с. 66-68).

За інформацією ТОВ ФК «Вей Фор Пей», викладеною у листі № 7966-ВП від 30 квітня 2020 року, ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 04 листопада 2019 року здійснило перерахування ОСОБА_1 коштів у сумі 12 000 грн за маскою картки НОМЕР_2 , з кодом авторизації unknow, за номером транзакції в системі WayForPay - creditplus 3916952 (а.с. 69-71).

Із листів ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», адресованих ОСОБА_1 , убачається, що останньому було направлено повідомлення про відступлення права грошової вимоги за договором № 1464522 від 04 листопада 2019 року (а.с. 18,19).

Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Так, матеріалами справи підтверджується, що 04 листопада 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1464522 в електронній формі шляхом надсилання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором М271742, в свою чергу ТОВ «Авентус Україна» були виконані зобов`язання за даним договором і перераховано кошти у розмірі 12 000 грн на банківську платіжну картку відповідача, вказану ним при реєстрації на веб-сайті ТОВ «Авентус Україна».

Доводи апеляційної скарги про те, що надана позивачем копія договору позики від 04 листопада 2019 року № 1464522 в розділі «Реквізити та підписи сторін» містить лише інформацію про позикодавця та прізвище, ім`я, по-батькові відповідача, не містить відомостей про підписання договору в формі, визначеній Законом України «Про електронний цифровий підпис» для підписання електронного правочину (за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису) не приймаються до уваги, оскільки у розділі 7 договору № 1464522 під назвою «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що даний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом 04 листопада 2019 року о 18 год. 47 хв. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договірі електронного цифрового підпису ОСОБА_1 відповідачем не надано.

04 листопада 2019 року о 18 год. 47 хв ОСОБА_1 підписав елекронним підписом Графік платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1464522, та Паспорт споживчого кредиту, у якому викладена інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем Графік платежів, Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача, створені позивачем самостійно.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 про те, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано будь-яких підтверджуючих документів із банківських установ щодо здійснення кредитодавцем перерахунку грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 у сумі 12 000 грн.

Так, відповідно до п. 1.5. договору № 1464522, укладеного 04 листопада 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський рахунок, наданий клієнтом.

За інформацією ТОВ ФК «Вей Фор Пей», викладеною у листі № 7966-ВП від 30 квітня 2020 року, ТОВ ФК «Вей Фор Пей» за дорученням ТОВ «Авентус Україна» здійснило 04 листопада 2019 року перерахування ОСОБА_1 коштів у сумі 12 000 грн за маскою картки НОМЕР_2 , з кодом авторизації unknow, за номером транзакції в системі WayForPay - creditplus 3916952 (а.с. 69-71).

Таким чином, доказом підтвердження отримання коштів є повідомлення ТОВ ФК «Вей Фор Пей»`від 30 квітня 2020 року № 7966-ВП, наявне в матеріалах справи, в якому зазначені: дата проведення операції; сума операції; номер картки; номер транзакції; власник картки. Доказів протилежного, зокрема того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, ОСОБА_1 суду не надав.

Не знайшли свого підтвердження твердження ОСОБА_1 про те, що договір факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року не підтверджує відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» щодо кредитної заборгованості, яку ніби-то має відповідач, оскільки не містить його даних (прізвище, ім`я, по-батькові), суми заборгованості, підстав виникнення такої заборгованості та докази її виникнення. Так, відступлення права вимоги підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року, який містить інформацію відносно відповідача (його прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, номер договору, суму заборгованості) (а.с. 17), актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року (а.с. 14), платіжним дорученням № 16148 від 27 квітня 2020 року про здійснення ТОВ «ФК «ЄАПБ» плати ТОВ «Авентус Україна» за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № 23042020 від 23 квітня 2020 року (а.с. 81).

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» надав належні і допустимі докази на підтвердження права вимоги до ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на неотримання повідомлень від ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» щодо відступлення права грошової вимоги не є підставою для скасування вірного по-суті судового рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи колегією суддів не встановлено.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, позичальник за договором № 1464522 від 04 листопада 2019 року належним чином не сплачував заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 підписав за допомогою електронного підпису договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 1464522, але своєчасно не виконав грошове зобов`язання, не сплатив заборгованість за укладеним договором ні новому, ні старому кредитору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 43 152 грн.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції з мотивів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуюча: Судді: