_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4142/21
УХВАЛА

12.10.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

16.08.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2021 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Також судом встановлено, що 31.08.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, розподілена судді Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Маломуж А.І. від 24.09.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Одночасно, у вказаній ухвалі судді, вирішено об`єднати в одне провадження справи №947/24811/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та справу №947/26149/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Присвоєно об`єднаній справі №947/24811/21.

В подальшому справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу передано головуючому в цій справі судді Калініченко Л.В.

Оглядаючи матеріали цивільної справи та позовні заяви, суд дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, станом на момент звернення 31.08.2021 року ОСОБА_2 до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в Київському районному суді міста Одеси вже перебувала цивільна справа №947/24811/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У відповідності до п.3 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, враховуючи вимоги п.3 ч. ст. 186 ЦПК України, наявні підстави для відмови у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Крім того, 13.09.2021 року ОСОБА_1 надав до головуючого по справі №947/26149/21 - судді Маломуж А.І. заяву про повернення ОСОБА_2 позовної заяві, з урахуванням постановлення 10.09.2021 року суддею Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. ухвали про прийняття до свого провадження позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Натомість, ухвалою судді Маломуж А.І. від 24.09.2021 року вказану позовну заяву ОСОБА_2 було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, тобто після відкриття провадження по справі за аналогічним позовом ОСОБА_1 , що мало місце 10.09.2021 року.

Тією ж ухвалою судді, вирішено об`єднати в одне провадження справи №947/24811/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та справу №947/26149/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Присвоєно об`єднаній справі №947/24811/21.

Об`єднання і роз`єднання позовів врегульовано статтею 188 ЦПК України, відповідно до якої в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

Як вбачається жодна з підстав передбачених ч.2 ст. 188 ЦПК України не підлягає до застування для об`єднання вищевказаних цивільних справ.

Судом приймається, що у відповідності до ч.10 ст. 188 ЦПК України, справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Одночасно враховується, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, як зазначено у частинах першій, другій статті 55 Конституції України.

Саме суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості звернутися з відповідною заявою до компетентного суду.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55, статті 124 Конституції України.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема верховенство права.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини.

Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 констатував, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України у справі від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 міститься наступний висновок «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі».

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Приймаючи вищевикладене, наявність нормативних підстав для відмови у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, постановлення суддею Київського районного суду міста Одеси Маломуж А.І. ухвали суду про об`єднання цивільних справ у невстановлений процесуальний спосіб, з метою дотримання принципу верховенства права і правової визначеності, усунення допущених процесуальних розбіжностей, у відповідності до чинних норм ЦПК України, суд вважає, що з урахуванням ч. 9 ст. 10 ЦПК України положення статті п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України підлягають застосуванню та за необхідне позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без розгляду.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без розгляду.

Розгляд цивільної справи №947/24811/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, продовжити в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 12.10.2021 року.

Головуючий Калініченко Л. В.