ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року

м.Суми

Справа №586/872/20

Номер провадження 22-ц/816/438/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 21 січня 2021 року, у складі судді Ситайла О.І., ухвалене у м. Середина-Буда, повний текст якого складено 26 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 15 березня 2017 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також, за судовим наказом Середино-Будського районного суду Сумської області від 18 червня 2020 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Загальний розмір сплачуваних ним аліментів складає більшу частину його заробітної плати, що становить його у скрутне матеріальне становище, тому просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 21 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про зменшення розміру аліментів на кожну дитину з 1/4 частини на 1/6 частину від усіх доходів, або керуючись ч.2 ст. 183 СК України визначити єдину частку у розмірі 1/3 частини від усіх доходів на обох дітей.

Вказує, що він здійснює діяльність як фізична особа-підприємець, від якої отримує сукупний дохід, що не перевищує 5000 грн на місяць, але при цьому сплачує аліменти на двох дітей по 1/4 частині на кожного від середньостатистичної заробітної плати по району, в якому проживає і яка на вересень 2020 року становила 8462 грн. Сума, яка залишається після сплати аліментів, не достатня для його особистого проживання.

Доводить, що згідно з положеннями ч. 5 ст. 183 СК України розмір аліментів на двох дітей становить одну третину заробітку платника аліментів, тому стягнення з нього аліментів на двох дітей у розмірі 1/6 частини від доходу, відповідатиме вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 вважає доводи позивача безпідставними, просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначає, що позивач є особою працездатного віку, має задовільний, стабільний майновий стан і може сплачувати аліменти на двох дітей у визначеному судом розмірі, ним не доведено належними доказами погіршення свого матеріального становища. Вона не працевлаштована, перебуває на обліку як безробітна особа і не може самостійно повністю утримувати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої у свідоцтві про її народження записаний позивач (а.с. 7). Дитина проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 (а.с. 24).

Рішенням Середино-Будського районного суду Сумської області від 15 березня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, до її повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 5).

Згідно з довідкою КНП «АЗПСМ с. Пигарівка» від 08 грудня 2020 року ОСОБА_4 перебуває на «Д» обліку в АЗПСМ с. Пигарівка з діагнозом «затримка розвитку експресивної мови», внаслідок чого потребує особливого догляду та уваги (а.с. 42).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована як безробітна в Середино-Будській районній філії Сумського обласного центру зайнятості (а.с. 41).

Із свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 12 травня 2020 року, виданого відділом ДРАГС по Ямпільському та Середино-Будському районах Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми), вбачається, що позивач та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Судовим наказом Середино-Будського районного суду Сумської області від 18 червня 2020 року № 586/496/20 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та згідно з агентськими договорами від 02 січня 2020 року ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що здійснює продаж переданих на реалізацію товарів та надання пов`язаних з цим послуг третім особам за дорученням та від імені принципала, отримуючи за це винагороду в розмірі не менше 7% від суми реалізованих товарів (а.с. 9, 10, 12).

Із актів приймання виконаних послуг від 30 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року отримав винагороду за фактично надані послуги за вищевказаними договорами в розмірі 800 грн та 5700 грн (а.с. 11, 13).

Згідно з податковою декларацією платника Єдиного податку ФОП за 2020 року ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 50920 грн (а.с. 45).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував наявність у нього аліментних зобов`язань щодо двох неповнолітніх дітей та мотивував своє рішення тим, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту такого погіршення свого майнового стану, як платника аліментів, після ухвалення судових рішень про стягнення аліментів на дітей та на час звернення з позовом, яке б було підставою для зменшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України. При цьому суд зазначив, що визначений судом розмір аліментів на кожну дитину позивача відповідає вимогам сімейного законодавства і його зменшення суперечитиме інтересам дітей, не сприятиме їх належному матеріальному забезпеченню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовляючи у задоволенні позову про зміну розміру аліментів шляхом зменшення визначеного за судовими рішеннями до стягнення розміру аліментів з 1/4 частки від заробітку на кожну дитину до 1/6 частку від заробітку щомісячно на кожну дитину, суд врахував вимоги ст. 192 СК України, а також усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.

Так, суд врахував, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача, а також прийняв до уваги, що позивач отримує дохід від здійснення підприємницької діяльності, на підставі рішень суду має зобов`язання зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які народжені різними жінками відповідачами у справі, в однаковому розмірі 1/4 частка від заробітку щомісячно на кожну дитину, тому визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості та інтересам дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Посилання позивача на відсутність достатнього щомісячного заробітку, необхідного для сплати аліментів на двох дітей та для забезпечення особистих потреб, без надання відповідних доказів погіршення його майнового стану, не є підставою для зменшення розміру аліментів на дітей та не звільняє його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей на рівні з їх матерями.

Відповідно до ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм до 6 років з 1 січня 2021 року встановлено у розмірі 1921 грн.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведені обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, визначений Законом розмір прожиткового мінімуму для дітей до 6 років, і враховуючи право дітей на достойний рівень матеріального забезпечення і обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття, колегія суддів вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на двох дітей, не може бути безпідставно заниженим.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача щодо не співмірності щомісячного розміру стягуваних аліментів із його щомісячним доходом, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Посилання в апеляційній скарзі на положення ч. ч. 2, 5 ст. 183 СК України, як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дітей, визначеного за судовими рішеннями, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки регулюють визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини при зверненні одного з батьків до суду вперше з позовною заявою або із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання двох дітей відразу.

У правовідносинах, рішення суду в яких переглядається апеляційним судом, підставою для зменшення розміру стягуваних за судовими рішеннями аліментів на утримання дітей, є погіршення майнового стану платника аліментів, проте, всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту такого погіршення свого майнового стану, як платника аліментів, після ухвалення судових рішень про стягнення аліментів на дітей та на час звернення з позовом, яке б було підставою для зменшення розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України.

Відповідно до судових рішень розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача не буде спрямоване на належне забезпечення дітей останнього та суперечитиме їх інтересам.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 21 січня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук