КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/155/21 Головуючий у І інстанції Дутчак І.М.
Провадження №22-ц/824/4657/2021 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна,

УСТАНОВИВ:

у січні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , у якому, зокрема, просила визнати недійсними укладені 04 липня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: садового будинку № 30 та земельної ділянки № 30 площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

27 січня 2021 року позивач ОСОБА_3 подала до суду заяву про забезпечення цього позову, у якій просила накласти арешт на зазначене вище нерухоме майно.

В обґрунтування заяви зазначала, що 04 липня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: садового будинку № 30 та земельної ділянки № 30 площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ці договори купівлі-продажу укладені відповідачем ОСОБА_4 з метою уникнення цивільно-правової конфіскації, пов`язаної з примусовим виконанням рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року про стягнення на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 8937000 грн., який виник ще до укладення зазначених договорів.

Вказувала на те, що відповідач ОСОБА_4 дане рішення суду не виконує, жодні дії вжиті приватним виконавцем з його примусового виконання не призвели навіть до часткового виконання цього судового рішення, через відсутність у відповідача ОСОБА_4 майна.

Також, просила суд врахувати, що скориставшись скасуванням ухвали суду від 27 лютого 2019 року у цивільній справі № 752/24638/18, якою були вжиті заходи забезпечення її позову та накладено арешт на вказане нерухоме майно, у зв`язку з передачею Голосіївським районним судом м. Києва за підсудністю цивільної справи № 752/24638/18 до Дарницького районного суду м. Києва та термінами направлення її судом, ОСОБА_4 уклала з підставною особою ОСОБА_1 фіктивні договори купівлі-продажу садового будинку № 30 та земельної ділянки № 30 площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що фактично зробило неможливим виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року про стягнення зі ОСОБА_4 суми боргу у вказаному вище розмірі.

Заявник зазначала, що наведені обставини дають підстави для висновку, що до ухвалення судом рішення у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, відповідач ОСОБА_1 може здійснити подальше відчуження вказаного нерухомого майна - садового будинку та земельної ділянки, що істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав, у разі задоволення її позову, тому є необхідним вжиття заходів забезпечення поданого нею позову, про які вона просить.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року заяву задоволено. Накладено арешт на:

- садовий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12;

- земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подалаапеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та залишення заяви про забезпечення позову у даній справі без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо обґрунтованості доводів позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову обраним способом може істотно унеможливити виконання рішення суду першої інстанції у разі задоволення позову. Такі доводи ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна заявлені без застосування реституції або повернення виконаного за договорами та не направлені на захист права власності на спірне майно.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Сидоренко І.О. зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивачем було зазначено достатньо обставин, які свідчать про недобросовісність дій відповідача ОСОБА_4 , які вже мали місце та в подальшому можуть призвести до неможливості виконання судового рішення. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що цивільне суб`єктивне право, на захист якого спрямований позов, чітко прослідковується у позовній заяві і воно не є правом власності на предмети спірних у справі правочинів. Цей позов підлягає забезпеченню, оскільки вірогідність подальшого відчуження відповідачами майна, за рахунок якого можливо було б погасити існуючий у відповідача ОСОБА_4 борг перед позивачем, є доволі високою.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка також представляє інтереси відповідача ОСОБА_4 , підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Сидоренко І.О. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на доводи, викладені ним у відзиві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову, мотивував своє рішення тим, що невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_3 може істотно унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом позову на користь позивача та зробити неможливим ефективний захист прав позивача, за захистом яких остання звернулася до суду.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом пункту 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи? ?питання? щодо? застосування? певного? виду забезпечення позову,? ?суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані? й? інші? його? види,? ?але? ?з? урахуванням? обмежень, установлених ч. 4 зазначеної? статті.? Недопустимо? забезпечувати позов? ?шляхом? ?зупинення? ?виконання? судових? рішень,? що? ?набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначено, що оспорюваний договір було укладено між відповідачами в період існування судового спору за вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 8 937 000, 00 грн.

Так, в листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась із вищевказаним позовом до Голосіївського районного суду м. Києва, провадження №752/24638/18. В межах даної справи Голосіївським районним судом м. Києва було постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2041 га, кадастровий номер :02:014:0137, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та розташований на цій ділянці садовий будинок.

В подальшому, ухвалою від 27.02.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва передав цивільну справу №752/24638/18 за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва, а іншою ухвалою цього ж дня скасував заходи забезпечення позову.

Вищевказана цивільна справа фактично була направлена до Дарницького районного суду м. Києва лише 17.10.2019 року.

Позивач зазначає, що скориставшись скасуванням арешту на нерухоме майно, 04 липня 2019 року ОСОБА_4 здійснила продаж земельної ділянки та садового будинку ОСОБА_1 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики від 14.09.2017 року задоволено, стягнуто солідарно заборгованість в розмірі 8937000,00 грн. На виконання цього рішення 19.08.2020 року Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні у приватного виконавця Кісельової В.В.

На час звернення до суду з даним позовом, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року не виконане через відсутність у боржників майна.

ОСОБА_3 зазначає, що відчужуючи належне їй на праві власності нерухоме майно, відповідач ОСОБА_4 , діючи умисно та свідомо, намагалась уникнути звернення стягнення на нього. Таким чином, оспорювані договори купівлі-продажу нерухомого майна порушують права позивача, оскільки унеможливлюють повернення суми позики та виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, ОСОБА_3 зазначала, що такі недобросовісні дії відповідача ОСОБА_4 свідчать про існування реальної загрози утруднення виконання рішення суду по справі, у випадку задоволення заявленого позову.

Надаючи оцінку доводам заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, обставини викладені в заяві,вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду вад 05 червня 2018 року у справі N543/730/14-ц (провадження N14-149цс18) зроблено висновок, що: "забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) зроблено висновок, що "позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що застосований судом захід забезпечення позову у вигляді арешту на нерухоме майно, відчужене за оспорюваними договорами купівлі-продажу, є співмірним заявленим позовним вимогам, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до критики обґрунтованості позовних вимог, однак на даній стадії оцінку позовним вимогам суд давати не може.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

Приходько К.П.