Справа № 509/6650/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Жижки О.В.

секретар Задеряка Г.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду в смт Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності,-

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 16.06.2006 року, актовий запис №66, після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_3 », здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за позивачем право приватної спільної часткової власності на 1/2 легкового автомобіля марки «Suzuki swift», д/н НОМЕР_1 , морозильної камери, холодильника, газової плити, електричної духовки, двоспального ліжка, кухонного куточка, визнати за позивачем право особистої приватної власності на меблі для кухні та меблі до спальні.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебувають у шлюбі з 16.06.2006 року, шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 66 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . Від шлюбу народилася донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 22.03.2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 125. Позивач у позовній заяві просить суд шлюб розірвати, посилаючись на те, що незважаючи на наявність малолітньої дитини спільне життя у сторін не склалося, у зв`язку з виявленням несумісності характерів, різних з відповідачем поглядів на життя. Внаслідок непорозумінь, що тривають на протязі тривалого часу, сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Неодноразові спроби порозумітися та зберегти сім`ю позитивних результатів не дали і позивач переконалась, що поновлення сімейних стосунків неможливе, що це завдало б шкоди і сторнам, і дитині, оскільки відповідач систематично виявляє явну неповагу до позивача та застосовує насильство сім`ї. Шлюб існує формально, тому просить суд не надавати сторонам час для примирення. Малолітня дитина залишається на вихованні позивача, проживає разом з позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, позивач вказує, що за час шлюбу, за взаємною згодою та на спільні кошти, 14.12.2016 року на підставі договору купівлі-продажу сторони придбали легковий автомобіль марки Suzuki swift, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю п`ять тисяч доларів США, що за курсом НБУ складає 138850 грн. Реєстрація автомобіля проведена на ім`я відповідача, що підтверджується витягом з АМТ (МВС). Крім того, також за взаємною згодою, за час шлюбу на спільні кошти було придбано побутову техніку та меблі, а саме: морозильну камеру, вартістю десять тисяч грн., холодильник, вартістю сім тисяч грн., газову плиту, вартістю чотири тисячі грн., електричну духовку, вартістю вісім тисяч грн., двоспальне ліжко, вартістю вісім тисяч грн., кухонний куточок, вартістю три тисячі грн. Вказане майно, яке на теперішній час перебуває у розпорядженні відповідача, позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу. Відповідач за місцем свого проживання також утримує меблі, що належать позивачу на праві особистої приватної власності, вважаючи їх спільною сумісною власністю подружжя, а саме: меблі для кухні, вартістю чотири тисячі грн., подаровані позивачу батьками на 23-річчя, в період перебування у шлюбі, меблі до спальні, вартістю чотири тисячі грн., подаровані позивачу батьками на 18-річчя ще до шлюбу. Вищевказані обставини можуть підтвердити свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 04.01.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання на 09.02.2021.

У судовому засіданні 09.02.2021 відповідач вказав, що позов визнає і підготовче судове засідання було відкладене на 03.03.2021 для надання останнім письмової заяви про його визнання.

03.03.2021 до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, в якій він погодився з вимогами позивача і просив суд розірвати шлюб між ним та позивачем, здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 легкового автомобіля марки «Suzuki swift», д/н НОМЕР_1 , морозильної камери, холодильника, газової плити, електричної духовки, двоспального ліжка, кухонного куточка, визнати за позивачем право особистої приватної власності на меблі для кухні та меблі до спальні.

В судовому засіданні 03.03.2021 відповідач свою заяву підтримав, просив розірвати його шлюб з позивачем та зазначив, що питання поділу майна вони зможуть вирішити самостійно, позивач заперечував проти цього.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03.03.2021 було продовжено підготовче засідання та призначено його проведення на 26.03.2021, у зв`язку з наданням можливості сторонам ідентифікувати майно, яке підлягає поділу.

25.03.2021 позивач подав до суду клопотання, в якому уточнив, яке саме майно підлягає поділу, вказавши, що просить здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за позивачем право приватної власності на легковий автомобіль марки «Suzuki swift», морозильну камеру Gorenje, холодильник Beko, газову плиту Beko, електричну духовку Pyramida, двоспальне ліжко Atmo, кухонний куточок, визнати за позивачем право особистої приватної власності на меблі для кухні (кухонну стінку) та меблі до спальні (шафа, комод, ліжко, дві тумби, трюмо).

26.03.2021 позивач подав до суду клопотання, в якому уточнив, яке саме майно підлягає поділу, вказавши, що просить здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за позивачем право приватної спільної часткової власності на 1/2 легкового автомобіля марки «Suzuki swift», морозильної камери Gorenje, холодильника Beko, газової плити Beko, електричної духовки Pyramida, двоспального ліжка Atmo, кухонного куточка.

В підготовчому судовому засіданні 26.03.2021 позивач зазначив, що підтримує позов, а у своїх клопотаннях зазначив назви майна, що підлягає поділу та вказав, що просить визнати за ним право спільної часткової власності на Ѕ кухонного куточка бежевого кольору та право особистої приватної власності на меблі для кухні (кухонну стінку) бежевого кольору та меблі до спальні (шафа, комод, ліжко, дві тумби, трюмо) коричневого кольору.

В підготовчому судовому засіданні 26.03.2021 відповідач підтримав позов з наведеними позивачем уточненнями.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу, у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, одного з подружжя неможливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як вбачається з пояснень сторін зазначеної вільної згоди між ними не має.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб носить формальний характер, сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, подальше сумісне проживання суперечить інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що 14.12.2016 сторони, перебуваючи у шлюбі, придбали легковий автомобіль марки Suzuki swift, номерний знак НОМЕР_1 . Реєстрація автомобіля проведена на ім`я відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.12.2016.

Крім того, також за взаємною згодою, за час шлюбу на спільні кошти було придбано побутову техніку та меблі, а саме: морозильну камеру, холодильник, газову плиту, електричну духовку, двоспальне ліжко, кухонний куточок.

Також, особисто позивачу на праві особистої приватної власності, належать: меблі для кухні, подаровані позивачу батьками на 23-річчя, в період перебування у шлюбі, меблі до спальні, подаровані позивачу батьками на 18-річчя, ще до шлюбу.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1,3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

На підставі ч.1,2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК (2947-14) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК (435-15), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч.6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що автомобіль марки «Suzuki swift», д/н НОМЕР_1 , морозильна камера Gorenje, холодильник Beko, газова плита Beko, електрична духовка Pyramida, двоспальне ліжко Atmo, кухонний куточок бежевого кольору є неподільним майном і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, яке залишається в їх спільній частковій власності.

Крім того, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право особистої приватної власності на меблі для кухні бежевого кольору (кухонну стінку) та меблі до спальні коричневого кольору (шафа, комод, ліжко, дві тумби, трюмо), оскільки меблі для кухні були подаровані позивачу батьками на 23-річчя, а меблі до спальні - подаровані позивачу батьками на 18-річчя, ще до шлюбу.

За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 76-81,200,206,258,259,263,265 ЦПК України, ст.ст. 57,60,61,63,65,69,70,71,110,112,113,114 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області від 16.06.2006 року, актовий запис № 66, залишивши ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_3 ».

Шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Визнати автомобіль марки «Suzuki swift», д/н НОМЕР_1 , морозильну камеру Gorenje, холодильник Beko, газову плиту Beko, електричну духовку Pyramida, двоспальне ліжко Atmo, кухонний куточок бежевого кольору, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині за кожним із них на автомобіль марки «Suzuki swift», д/н НОМЕР_1 , морозильну камеру Gorenje, холодильник Beko, газову плиту Beko, електричну духовку Pyramida, двоспальне ліжко Atmo, кухонни куточок бежевого кольору.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на меблі для кухні бежевого кольору (кухонну стінку) та меблі до спальні коричневого кольору (шафа, комод, ліжко, дві тумби, трюмо).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Овідіопольський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 29.03.2021 року.

Суддя О. В. Жижка