Справа № 740/1117/21
Провадження № 2/740/654/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с. Данина Ніжинського району в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

установив:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на 1/3 частини цього будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивовано тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_2 . Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку крім голови двору проживала його дружина - ОСОБА_4 та сестра - ОСОБА_3 , які також мають право на частку в майні колгоспного двору, яка становить 1/3 частини вказаного будинку.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки заповіту вона не залишила, то спадкоємцем за законом після її смерті на належну їй 1/3 частини будинку був її чоловік, який прийняв спадщину.

Таким чином, належна за життя спадкодавцю частина житлового будинку була успадкована і ОСОБА_2 став власником 2/3 частини спадкового будинку.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до якого входить 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 1,61 га. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишив заповіт, яким визначив своїм спадкоємцем ОСОБА_1 .

Позивач прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріуса відповідної заяви та частково оформив свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті вона також склала заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Позивач подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, заведено спадкову справу.

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В. М. від 15 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкові частини вказаного житлового будинку з будівлями і спорудами у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно та неможливістю встановлення належності нерухомого майна спадкодавцям.

Позивач не має іншої можливості отримати свідоцтва про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08-30 год. 26 березня 2021 року.

Від представника позивача на адресу суду подано заяву, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянувши справу в його та позивача відсутність.

У клопотанні від 18 березня 2021 року представник відповідача селищний голова Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області позов визнав, просив розглядати справу за його відсутності.

Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Згідно з довідками КП «Ніжинське МБТІ» № 02028 та № 664 будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві особистої власності в цілому як колгоспний двір, головою якого є ОСОБА_2 (а. с. 14, 15).

Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку крім голови двору ОСОБА_2 проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 16).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 1998 року № 15 «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні.

Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповіддю Ніжинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 6).

Відповідно до наданої на запит суду копії спадкової справи № 319/1991, заведеної до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину після її смерті прийняв її чоловік ОСОБА_2 . Спадкоємець частково оформив свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад. Залишилася неуспадкованою 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 листопада 2009 року серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

Відповідно до наданої на запит суду копії спадкової справи № 17/2009, заведеної до майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після його смерті на підставі заповіту прийняв його син ОСОБА_1 . Спадкоємець частково оформив свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,61 га. Залишилася неуспадкованою 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04 лютого 2009 року серії НОМЕР_2 (а. с. 8).

Відповідно до наданої на запит суду копії спадкової справи № 44/2009, заведеної до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після її смерті на підставі заповіту прийняв ОСОБА_1 . Спадкоємець частково оформив свої спадкові права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,6076 га. Залишилася неуспадкованою 1/3 частини будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю як колишньому члену колгоспного двору.

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В. М. від 15 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок та неможливістю встановлення належності нерухомого майна спадкодавцю (а. с. 37).

За змістом ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/3.

Оскільки позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті свого батька ОСОБА_2 , якому належала 2/3 частини спадкового будинку, та після смерті ОСОБА_3 , якій належала 1/3 частини, однак позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити спадщину у вигляді будинковолодіння, яке є колгоспним двором, то його права підлягають захисту в обраний ним спосіб.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 206, 247, 263 265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади с. Данина Ніжинського району в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_3 ) право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_3 ) право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 02 квітня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко