Справа № 740/4313/21
Провадження № 2/740/1231/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування та як за колишніми членами суспільної групи господарств - колгоспний двір,

установив:

У липні 2021 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом суспільної групи господарств - колгоспний двір; за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя розпорядилася своїм майном та залишила заповіт, 24 жовтня 2014 року посвідчений секретарем Бурківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Багмут Н. М., яким все своє майно заповідала своїй дочці ОСОБА_2 .

На підставі заяви ОСОБА_2 стосовно померлої ОСОБА_3 була заведена спадкова справа в Ніжинській районній державній нотаріальній конторі.

До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1 , який відноситься до суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого 05 травня 1989 року Ніжинською районною радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Ніжинської районної ради народних депутатів № 79 від 24.03.1989 року.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнано право власності по 1/6 частини за кожним на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Постановою державного нотаріуса Кравченко А. Г. від 05 лютого 2021 року № 97/02-31 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами на 1/3 частини вказаного будинковолодіння в зв`язку з тим, що воно належить до суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Позивачі не мають іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх невизнаних прав змушені звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 09 вересня 2021 року.

09 вересня 2021 року підготовче засідання відкладено на 16-00 год. 04 жовтня 2021 року.

Від представника позивачів на адресу суду подано заяву, в якій він підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянувши справу в його та позивачів відсутність.

Представник відповідача - селищний голова Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Бузун О. подав до суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Бурківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 13.01.2021 року № 12 станом на 15 квітня 1991 року в будинку АДРЕСА_1 крім голови двору проживали: ОСОБА_3 - дружина голови двору, ОСОБА_1 - син голови колгоспного двору, які також мають право на частку в майні колгоспного двору по 1/3 частини кожен.

ОСОБА_4 - голова двору помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі спадкової справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 залишив заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подали заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 визнано право власності по 1/6 частини за кожним на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Станом на 13 січня 2021 року за інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у розмірі по 1/6 частки кожному.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_3 , спадкоємицею якої є ОСОБА_7 , та ОСОБА_1 не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними - по 1/3.

Оскільки позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї матері ОСОБА_3 , якій належала 1/3 частини спадкового будинку, однак разом із ОСОБА_1 (який є власником 1/3 частки вказаного будинковолодіння) позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити документи на право власності щодо будинку, який є колгоспним двором, то їхні права підлягають захисту в обраний ними спосіб, у межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачами права власності на зазначені частки будинковолодіння порушують права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 206, 247, 263 - 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до територіальної громади в особі Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування та як за колишніми членами суспільної групи господарств - колгоспний двір - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 частини в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом суспільної групи господарств - колгоспний двір.

Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/3 частини в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 13 жовтня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко