Справа № 215/4400/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі : головуючого, судді - Коноваленка М.І.

секретар судового засідання - Таран О.В.

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

представник відповідача - ОСОБА_7

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 у м. Кривому Розі, за правилами загального позовного провадження, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Ростислав Олександрович, про визнання заповіту не дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовною заявою, яку уточнено 18 вересня 2019 року, до ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р. О., про визнання заповіту недійсним.

Позивачі вказують, що після смерті батька від нотаріуса вони дізналися, що останній заповів все своє майно своїй другій дружині - ОСОБА_4 . Майно складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіля та частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачі вважають заповіт не дійсним, тому що був складений батьком у момент, коли він хворів на онкологічне захворювання та приймав ліки - наркотичного змісту, тому не міг усвідомлював значення своїх дій, просять визнати заповіт - недійсним.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження та призначено справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

18.03.2020 за клопотанням представника позивача судом витребувано з КП «Криворізький онкологічний диспансер» медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5

14.04.2020 на адресу суду надійшли амбулаторна та медичні картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 , для огляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 , підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснила, що ОСОБА_4 тривалий час хворів на онкологічне захворювання та приймав ліки, через тривалість хвороби та вживання великої кількості ліків в тому числі і наркотичного змісту, не міг повною мірою усвідомлювати свої дії на час укладання заповіту, що підтверджується наданими медичними документами.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила, що 03.01.2019 р. ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповідав їй, як дружині, усе своє майно. Заповіт засвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. ОСОБА_5 дійсно хворів на онкологічне захворюванні та 04.04.2018 р. йому був поставлений діагноз: злоякісне новоутворення легені лівої верхньої долі, рак мілкоклітинний. Він неодноразово проходив курс лікування та хіміотерапії. 02.08.2018 р. йому була призначена медико-соціальна експертиза, але після закінчення лікування у вересні 2018 р. він повернувся до роботи у виконавчий комітет Покровської міської ради, де працював заступником директора ще до листопада 2018 р., вів звичайний спосіб життя та нарко і психотропних ліків не вживав про що свідчать надані нею медичні документи. З 26.11.2018 р. по 04.02.2019 р. він був знов госпіталізований до онкодиспансеру для продовження чергового лікування, де йому був призначений препарат ОСОБА_6 , а з 04.02.2019 р. був переведений до міської лікарні №3. Таким чином, під час складання заповіту, ОСОБА_5 усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати як і після 13.02.2019 коли вона отримала дозвіл на застосування ОСОБА_5 трамадолу і фінозепаму, та які він почав отримувати з 13.02.2019 р., двічі на день. ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер через ракову інтоксикацію. Крім того пояснила, що позивачі є його дітьми, які з 2014 р. не спілкувалися зі своїм батьком, не приймали ніякої участі в його лікуванні та похованні.

Представник відповідача ОСОБА_7 доводи відповідача підтримав, вказав, що позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені відповідними доказами оскільки з досліджених медичних карток пацієнта ОСОБА_5 не вбачається застосування сильнодіючих наркотичних засобів, що могли вплинути на свідомість останнього, що також узгоджується з показанням свідка ОСОБА_8 ..

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що працює лікарем-хірургом в торакальному відділені Криворізького онкодиспансеру. ОСОБА_5 був його пацієнтом, у якого було захворювання легенів. Наркотичні препарати йому не призначалися. Було призначено два препарати, які застосовувалися курсом хіміотерапії: три дні введення, потім два дні для виведення токсинів з організму, з перервою у 21 добу під час якої пацієнт перебуває під наглядам терапевта за межами лікувального закладу. Взагалі ОСОБА_5 пройшов вісім курсів лікування, після восьмого курсу його стан оцінювався як середньої тяжкості, усвідомлення ясне, оскільки дані препарати не мають впливу на мозок людини. Після закінчення курсу лікування міг сам залишити лікарню, без сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні пояснила: що працює лікарем-стоматологом, ОСОБА_5 був її пацієнтом з 12.06.2016. Під час прийому 29.12.2019 р., в розмові з ним, він повідомив, що хворіє на онкологію, що це стало для неї несподіваною звісткою, оскільки за зовнішньою ознакою та в ході спілкування з ним він виглядав здоровою людиною. 03.01.2019 у другій половині дня він приходив до неї з приводу лікування зуба, реакція його була адекватною, нормально реагував на лікування та біль.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_5 вони були сусідами по дому. 03.01.2019 р. біля під`їзду дома вона зустрілась ОСОБА_11 та проконсультувалася щодо звернення до міської ради з приводу експлуатацію будинку. Крім того, вона бачила його ще перед Новим Роком, а взагалі протягом чотирьох років спілкувалася з ним з питання управління будинком.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_5 були знайомі, крім того вони були сусідами по дому та гаражу. Був позитивною людиною, консультував з питань експлуатації будинку і 03.01.2019 вони йшли з ним до гаражного кооперативу за автомобілем, дорогою спілкувалися. Звістка про його смерть в наслідок онкозахворювання стала повною несподіванкою.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України .

В силу ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно вимог частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, на заповіт як односторонній правочин, розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі №234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, згідно якого його батьком був ОСОБА_5 /а.с.8/. Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис№252 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Постановами приватного нотаріуса Бурлак Р.О. про відмову у вчинення нотаріальних дій (а.с.25-26) позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за Законом з підстав наявності заповіту на інше ім`я.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 15.07.2017 р. відповідач ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_11 (а.с.73).

03 січня 2019 року ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлаком Р.О., за реєстровим № 02, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, на що він за законом буде мати право, заповідав ОСОБА_4 , що підтвердив особистим підписом (а.с.78).

З досліджених в судовому засіданні: амбулаторної картки № НОМЕР_3 , медичних карток стаціонарного хворого № 2206, 2801, 3221, 3810, 4303, 4679, 6984, 7713, вбачається, що хворий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходився на лікуванні КЗ «Криворізький онкологічний диспансер» ДОР в період: 16.04.2018-02.05.2018р., 14.05.2018 - 23.05.2018р., 04.06.2018-11.06.2018 р., 02.07.2018-09.07.2018 р., 23.07.2018-01.08.2018 р., 10.08.2018-20.08.2018 р., 26.11.2018-12.12.2018 р., 26.12.2018-11.01.2019 р. з діагнозом: злоякісне новоутворення верхньої долі бронха та легенів, торакальне, дата початкового встановлення діагнозу - квітень 2018 р. Крім того в амбулаторній карті амбулаторного хворого міститься пояснювальна записка від 02.01.2019р. ОСОБА_5 написана ним власноручно.

Відповідно до довідки КП «КПНД» від 03.01.219 р. №2 на момент звернення ОСОБА_5 лікарем-психіатром даних за наявності психічного розладу не виявлено (а.с.75). Згідно довідки КЗ «Криворізького онкологічного диспансеру» №32 від 10.01.2019 р. ОСОБА_5 на час лікування з 26.12.2018 р. по 10.01.2019 р. нарко- та психотропних препаратів не отримував, що зазначено в історія стаціонарного хворого (а.с.76).

Так, відповідно до копії анамнезу хвороби з амбулаторної картки хворого №32597 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: злоякісне новоутворення верхньої долі легені, рак мілко клітинний та за хронологією лікування було призначено прийом ліків (карбоплатін, етопазід, гікамтін) /а.с.80/.

З консультативного висновку спеціаліста від 11.12.2018 р. вбачається, що під час прийому ОСОБА_5 , лікарем зазначено: «свідомість ясна, орієнтується в власній особистості» (а.с.81).

Відповідно до довідки №19-к від 18.10.2019 р. ОСОБА_5 працював на посаді завідувача відділу житлово-комунального господарства виконкому Покровської районної в місті ради та виконував свої посадові обов`язки в період часу з 17.09.2018 р. по 23.11.2018 р., а з 01.10.2018 р. по 15.10.2018 р. знаходився у щорічній відпустці. Згідно заяви ОСОБА_4 про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин ОСОБА_5 з 13.02.2019 р. призначено р-р трамадолу 5% (а.с.83).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №55 від 25.02.2019 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 через ракову інтоксикацію (а.с.82).

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цією особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила статті 225 ЦК ( 435-15) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК ( 1618-15) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК .

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_5 дійсно проходив стаціонарне лікування у період з 16.04.2018 року по 11.01.2019 р. наркотичні засоби не призначалися, страждав на онкологічне захворювання та приймав ліки, які зокрема не могли впливати на сприйняття ним навколишнього світу.

Таким чином судом встановлено, що волевиявлення ОСОБА_5 , спрямоване на передачу майна відповідачці та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 03.01.2019 року, було вільним та відповідало його волі. Позивачами не доведено обставини того, що ОСОБА_5 , складаючи оспорюваний заповіт, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними

Суд враховує, що на момент складання заповіту ОСОБА_5 за станом здоров`я був спроможний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Інших переконливих та беззаперечних доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту ОСОБА_5 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, суду не надано. Не надано також доказів того, що ОСОБА_5 був недієздатним, а стороною позивача не зазначено чітких та вмотивованих підстав, за яких заповіт слід визнавати недійсним. Підсумовуючи вищенаведене суд вважає за доцільне відмовити у задоволені позову.

В силу положень ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Ростислав Олександрович, про визнання заповіту не дійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня його проголошення. Так як в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.03.2021 р.

СУДДЯ: