Справа № 266/6362/20
Провадження № 2/266/335/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

за участю секретаря Воропаєвої О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреностівід 17.10.2003 року, реєстровий номер 2-2287 треті особи: Друга маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності №2-2287 від 17.10.2003 р.. В обґрунтування посилалася на те, що 17.10.2003 р. саме за день перед тим як вона мала виїхати за кордон вона оформила на ім`я відповідач спірну довіреність на управління на період її відсутності належним їй нерухомим майном, яке від її імені, як зареєстрованого приватного підприємця, здавалося в оренду та перебудовувалося яку нотаріус Царьова І.В. зареєстрував в реєстрі за №2-2287 від 17.10.2003 р. При цьому до початку оформлення довіреності відповідач пояснив їй, що така довіреність потрібна йому лише для того, щоб кожного разу не висилати йому окрему довіреність на вчинення тієї чи іншої дії і що в будь-якому разі до цієї довіреності потрібні будуть її письмові підтвердження його діям. Також він обіцяв їй, що лише за узгодженням з нею своїх дій стосовно управління її майном він буде здійснювати ти чи інші кроки. Крім того на її прохання підготувати проект довіреності нотаріус повідомила, що в неї вже є готова довіреність яку вона роздрукувала та запропонувала її підписати. Під час підписання довіреності вона не звернула увагу на слово «розпоряджатися» і не уявляла собі юридичного значення цього оскільки вважала, що розпоряджатися це означає здавати в оренду, перебудовувати і таке інше. Крім того нотаріусом при оформлені довіреності не було роз`яснено їй наслідки видачі такої довіреності, що є порушенням ЗУ «Про нотаріат» та «Інструкції про здійснення нотаріальних дій нотаріусами України» 1994 року. Також ніхто не цікавився її сімейним станом та врахував, що після її одруження в жовтні 2002 року, а тому все майно хоча і оформлене на неї стало спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином її було введено в оману стосовно наслідків видачі такої довіреності та, що при використанні довіреності все одно буде потрібна її письмове підтвердження на дії відповідача. Також незаконним і практично нікчемним є запис про те, що довіреність стосується всього її майна з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось тобто і того майна яке знаходиться в тому числі за межами України під юрисдикцією іншої країни та на яке накладені обмеження з приводу розпорядження законодавством цих країн. Це незаконно тому, що відповідач не має права не тільки розпоряджатись але і навіть управляти тим її майном, яке знаходиться за межами України. Вважає, що спірна довіреність оформлена з порушенням законодавства України та повинна бути визнана судом недійсною з моменту її виготовлення та реєстрації.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву в якій просила розглянути справу без її присутності.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву в якій просив розглянути справу без його присутності. Також надав відзив, в якому зазначив, що вимоги позивача визнає повністю. Оскільки нотаріусом не в повній мірі дотримано чине законодавство, щодо вчинення нотаріальних дій.

Третя особа, Друга маріупольська державна нотаріальна контора свого представника не направила, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, приймала участь через свого представника ОСОБА_4 , яка в судове засідання не з`явилася надала заяву в якій просила розглянути справу без її присутності з урахуванням раніше наданих письмових пояснень. В письмових поясненнях вона посилається на те, що відповідач є заінтересованою особою у визнанні цієї довіреності недійсною, оскільки на підставі цієї довіреності 29.04.2004р. було відчужено 7/20 часток нежитлової будівлі за адресом АДРЕСА_1 . Та відповідний позов з оспорювання вказаного правочину знаходиться в провадженні Жовтневого райсуду м. Маріуполя. Вважає цей позов штучним, та таким, що може вплинути на її права за вищезазначеним правочином, тому просить відмовити позивачу за не доведеністю вимог.

Суд дослідивши докази на які посилаються учасники провадження зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 17.10.2003р. позивач видала письмове уповноваження (довіреність) на ім`я відповідача, яку нотаріально посвідчив нотаріус Другої маріупольської державної нотаріальної контори Царьова І.В. та зареєструвала в реєстрі №2-2287.

З позовної вимоги вбачається, що позивач посилається на недійсність довіреності з тієї підстави, що її батько відповідач ОСОБА_2 пояснив, що довіреність йому необхідна для вчинення певних дій, проте не вказував яких, і для конкретизації яких, але вказував на те, щоб кожного разу не складати окрему довіреність просив вказати у довіреності розпорядження на все майно. В подальшому зобов`язувався окремо з нею узгоджувати окремо правочини щодо певного майна. Нотаріус Царьова І.В. надала їй вже заздалегідь підготовлений примірник довіреності. В довіреності було зазначено слово «розпоряджатися» значення якому вона не придала. Тому не уявляла правових наслідків відчуження всього записаного на неї майна. Також постилається на обман збоку відповідача керуючись ст.55, 56 57 ЦК України 1963р.

В ст.55 ЦК України 1963р. зазначено, що угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

На підтвердження обставин, що позивач під час видачі довіреності перебував у стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними доказів суду не надано.

В ст.56 ЦК України 1963р. зазначено, що угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

На підтвердження вказаних обставин позивачем також буд`якого доказу не надано. За своєю суттю видача довіреності є одностороннім правочином, та видана в нотаріальній формі. Притому із змісту позовної заяви вбачається, що нотаріус Царьова І.В. надала їй вже заздалегідь підготовлений примірник довіреності. Отже посилається на неправомірність вчинення нотаріальних дій, які призвели до її помилки. Притому буд`яких вимог до нотаріальної контори позивач не пред`являє. За таких підстав суд вважає, що позивачем не доведено обставин видачі довіреності під впливом помилки, а також її істотного значення.

В ст.57 ЦК України 1963р. зазначено, що угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

Суд констатує, що буд`яких об`єктивних доказів на підтвердження обставин, перелічених зазначеною статтею позивач суду не надав.

Так, як на підставу визнання довіреності недійсною позивач також посилається ЦК України 1963р. та ст. 5, 49 ЗУ «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 48 ЦК України 1963р. недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Як вбачається із змісту ст. 5, ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» в редакції станом на 19.06.2003р. зазначено, що нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Крім того, нотаріус, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законові; дії підлягають вчиненню іншим нотаріусом чи іншою посадовою особою; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась недієздатна особа або представник, який не має необхідних повноважень; угода, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, вказаним в її статуті чи положенні. Нотаріус чи інша посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що порочать честь і гідність громадян. Нотаріус чи інша посадова особа, що вчиняє нотаріальні дії, на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, повинні викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У разі коли у вчиненні нотаріальної дії відмовляє нотаріус, він не пізніш як у триденний строк виносить постанову про таку відмову.

Крім вищезазначених судом встановлених обставин позивачем суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів, що нотаріус Царьова І.В. при видачі довіреності №2-2287 від 17.10.2003р. не дотрималась зазначених вимог.

Суд не бере до уваги копію відзиву нотаріуса Царьової І.В. по іншій справі відповідно до ст.77 ЦПК України як недостовірний доказ, оскільки вона як учасник у цій справі не залучався, вимог позивач до неї не пред`являв. Крім того, третьою особою, ставився під сумнів достовірність відзиву, але відповідачем цей документ в оригіналі суду не було надано.

Відповідно до ст. 49 ЦК України 1963р. якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Позивачем, буд`яким чином вищезазначених умов не обґрунтовувалося, та жодного доказу не пред`явлено. Отже суд вважає, цю підставу позивачем не недоведеною.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем не надано доказів, які б у своєї сукупності вказували на обставини недійсності оспорюваної довіреності межах позовних вимог, тому позов не підлягає задоволенню.

Зазначений висновок суду зроблений з урахуванням вимог ч.1 ст.82 ЦПК України щодо достовірності обставин визнаних відповідачем, оскільки проти зазначених обставин заперечує третя особа ОСОБА_3 та вказує на штучність позовних вимог, оскільки на підставі цієї довіреності відчужувалося майно, яке є предметом позову в Жовтневому районному суді м. Маріуполя.

Інші документи подані сторонами суд не враховує як належний та допустимий доказ, оскільки вони не стосуються предмету позову, та не впливають на висновки суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 7, 13, 19, 76-78, 141, 263-265, 354 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсною довіреності від 17.10.2003 року, реєстровий номер 2-2287 треті особи: Друга маріупольська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду в м. Маріуполі протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

повний текст рішення складено 25.03.2021 р.

Суддя: Шишилін О. Г.