КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

єдиний унікальний номер справи: 760/2130/2020
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8782/2021

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

представника третьої особи Лубяниченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та представника Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи - адвоката Гончарук Юлії Олександрівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А.,
у цивільній справі №760/2130/2020 за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (далі ДНДІЛДВСЕ), третя особа: ОСОБА_5 , про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и л а:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача за результатами розгляду якого,просив:

скасувати наказ Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №369-к від 20 грудня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»;
скасувати наказ № 398-к від 21 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України;
поновити на посаді заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи;
стягнути з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу;
стягнути з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивач, перебуваючи на посаді заступника директора ДНДІЛДВСЕ, був незаконно звільнений з посади так як у період часу з 25 листопада 2019 року по 10 січня 2020 року, через хворобу був тимчасово непрацездатний та перебував на лікуванні. 11 січня 2020 року по закінченню лікування, з`явившись на роботу, надав до відділу кадрів листки непрацездатності, та повідомив керівництво про закінчення лікування та намір приступити до роботи, однак його не було допущено до свого робочого місця.
Далі керівник відділу кадрів ДНДІЛДВСЕ офіційно повідомила його, що 26 грудня 2019 року його було звільнено з посади заступника директора на підставі наказу № 398-к від 21 грудня 2019 року. Після заявленої вимоги йому було надано наказ для ознайомлення, а також надано наказ № 407 від 26 грудня 2019 року «щодо виконання наказу ДНДІЛДВСЕ від 21 грудня 2019 року № 398-к» згідно якого керівництвом ДНДІЛДВСЕ відділу фінансового планування та бухгалтерського обліку наказано розрахувати позивача згідно чинного законодавства та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані відпустки (щорічну та додаткову).
Зауважував, що згідно наказу № 398-к від 21 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » рішення про його звільнення прийнято за результатами перевірки фактів, викладених у довідці Держпроспоживслужби, на підставі наказу від 26 листопада 2019 року № 1147 «Про результати проведеної перевірки» та акту перевірки робочої групи від 16 грудня 2019 року № 104, складеного відповідно до наказу ДНДІЛДВСЕ від 20 грудня 2019 року № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ, що виразилось у незаконному звільненні працівника відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України, та також згідно цього ж наказу його мали б звільнити в день виходу на роботу 11 січня 2020 року.
Зі змісту оскаржуваного наказу про звільнення вбачається, що в наказі не зазначено, яке саме порушення стало причиною звільнення, його суть, характер та відносно кого нібито останній допустив незаконне звільнення, а тому очевидно, що наказ про звільнення є незаконним.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Скасовано наказ Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №369-к від 20 грудня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .
Скасовано наказ № 398-к від 21 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи з 26 грудня 2019 року.
Стягнуто з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2019 року по 09 квітня 2021 року включно у розмірі 508244,75 грн.
Стягнуто з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.
У іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 як третя особа в справіта представник Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи - адвокат Гончарук Ю.О. подали апеляційні скарги, за результатами розгляду яких просили рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення за яким відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.
Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосуванням норм матеріального права та неповне з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник відповідача виходив з того, що з 19 серпня 2017 року по 13 листопада 2019 року позивач виконував обов`язки директора інституту, тобто здійснював організаційно-розпорядчі функції відповідно до Положення ДНДІЛДВСЕ. На виконання наказу Держпроспоживслужби 19 листопада 2019 року було проведено перевірку інституту з питань викладених у зверненні ОСОБА_6 . Дана перевірка проводилась за присутності позивача і за її результатами було встановлено, що в порушення вимог ст. 40 КЗпП України ОСОБА_6 було звільнено 08 листопада 2019 року у зв`язку з скороченням штатної чисельності працівників в період її перебування в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також було надано рекомендації, які підлягали до виконання у зв`язку з чим було видано наказ №147 від 26 листопада 2019 року «Про результати проведеної перевірки». В подальшому створено робочу групу, якою було проведено аналіз документів зібраних матеріалів та складено акт перевірки, відповідно до якого встановлено ряд порушень трудового законодавства, а саме факт незаконного звільнення ОСОБА_6 . Відтак в подальшому наказом № 396-к від 20 грудня 2019 року позивача було звільнено з займаної посади у відповідності до п.1.ст.40 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків з 26 грудня 2019 року. З`явившись на робоче місце 26 грудня 2019 року позивач надав лікарняний лист, але дізнавшись про звільнення відмовився ознайомлюватися з наказом та залишив робоче місце, про що був складений відповідний акт.
Скаржник вважав, що висновки суду першої інстанції в частині того, що позивача було звільнено з роботи під час перебування його на лікуванні не відповідають обставинам справи. Проте що ОСОБА_1 26 грудня 2019 року звернувся до медичного центру ТОВ «Клініка Окфорд медікал» їм не було відомо.
Про умисні дії позивача спрямовані на уникнення звільнення свідчить також те, що він надав суду доказ про перебування на лікарняному всього на 1 день. Прийшовши в подальшому на роботу 11 січня 2020 року він надав лікарняний та повідомив, що перебував на лікуванні з 26 грудня 2019 року по 10 січня 2021 року. Такі дії свідомо вчинені та направлені на створення судового спору.
Вважали, що судом не надано оцінки характеристики позивача, та помилково зазначено про його звільнення неповноважною особою.

Доводи апеляційної скарги поданої третьою особою в справі ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції аргументи та факти на які вона посилалася були просто проігноровані. Не взято до уваги, що дана справа становить значний суспільний інтерес, оскільки результатом перебування позивача на посаді в.о. директора є факт відкриття додаткового епізоду по кримінальному провадженню № 0000038 за ст.191 ч.5 КК України.
Також в період з 19 серпня 2017 року по 13 листопада 2019 року позивач перебуваючи на посаді в.о. директора інституту під різними приводами звільнив 41 працівника, що складає близько третини від фактичної кількості співробітників ДНДІЛДВСЕ. Кожен із цих працівників готовий надати свідчення відносно обставин його звільнення. ОСОБА_6 яка стала свідком корупційних дій з боку ОСОБА_1 , та відмовилась вступати з ним в зговір та підтримувати його корупційні в подальшому була звільнена. Однак, цьому ще передував адміністративний та психологічний тиск, застосування дисциплінарних стягнень, ненадання відпустки за графіком. Що приводило до погіршення здоров`я ОСОБА_6 (її двічі забирала швидка допомога з роботи), при цьому також завідувач юридичного відділу спровокував конфлікт з ОСОБА_6 , застосував до неї грубу чоловічу силу в результаті чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження. Внаслідок таких протиправних дій позивача ОСОБА_6 звернулася до Держпродспоживслужби за захистом своїх прав. 19 листопада 2019 року Держпродспоживслужбою видано наказ про проведення перевірки, яка відбувалася в присутності позивача. За результатами перевірки робочою групою були винесені рекомендації внаслідок яких нею, як на той час в.о. директора інституту видано наказ. Не перебуваючи з 25 листопада 2019 року на своєму робочому місті позивач лише 28 листопада 2019 року повідомив начальника відділу кадрів про своє перебування у лікувальному закладі в/ч НОМЕР_1 . Однак, в подальшому у відповіді на запит військова частина вказала, що в період з 25 листопада 2019 року по 24 грудня 2019 року позивач не перебував у них на лікування.
Однак, суд першої інстанції вказаним фактам не надав жодної правової оцінки, проігнорувавши їх.
У подальшому за результатами роботи робочої комісії 20 грудня 2019 року позивача за допущені грубі порушення трудової дисципліни було звільнено.
Скаржник вважала, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося у законний спосіб з дотриманням вимог ст.148 КЗпП України, а саме не пізніше одного місяця з дня виявлення проступку. Крім того ОСОБА_1 маючи доступ до трудових книжок викрав власну трудову книжку, поставивши в ній відтиск печатки, а потім вніс запис про звільнення де підписався звільнений на той час начальник відділу кадрів. Відтак сам факт подання позовної заяви із вимогою витребування трудової книжки у відповідача є прямим доказом зловживання процесуальними правами позивача, створення штучного предмету позову та чітким проявом введення суду в оману, оскільки вказана трудова книжка з самого початку знаходилася у позивача.
Неправильні висновки суду призвели до постановлення рішення яке підлягає скасуванню, так як підставою для звільнення позивача слугувало грубе довготриваюче порушення ОСОБА_1 трудового законодавства відносно одинокої матері (вдови) двох дітей, що виразилися у незаконному позбавленні премій, ненаданні відпустки, незаконному звільненні ОСОБА_6 .

Подаючи відзив представник ОСОБА_1 заперечував проти доводів скарг, вважав їх необґрунтованими, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні позивач та представники позивача не визнали подані апеляційні скарги, заперечували проти їх задоволення.
Представник відповідача, третя особа та представник третьої особи підтримали подані апеляційні скарги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що згідно наказу № 203-к від 18 серпня 2017 року «Про призначення ОСОБА_1 » з 18 серпня 2017 року його призначено у Державному науково-дослідному інституті з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на посаду заступника директора .
Згідно наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 698-к від 18 серпня 2017 року «Про виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ» на ОСОБА_1 з 19 серпня 2017 року було покладено виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ з наданням йому права першого підпису організаційно-розпорядчих та фінансово - господарських документів.
Наказ № 698-к від 18 серпня 2017 року про покладення на ОСОБА_1 обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ втратив чинність на підставі наказу № 537-к від 13 листопада 2019 року «Про виконання обов`язків директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи».
Наказом № 542-к від 15 листопада 2019 року Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ з 18 листопада 2019 року до призначення керівника цієї державної установи в установленому законодавством порядку, було покладено на ОСОБА_5 .
Наказом Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи №396-к від 20 грудня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за допущені порушення трудової дисципліни, що виразилось в порушенні вимог ст. ст. 40, 49-2, 184 КЗпП України, та призвело до звільнення ОСОБА_6 з посади у зв`язку з скороченням штатної чисельності працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України в період перебування її в соціальній відпустці, до заступника директора ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.
21 грудня 2019 року наказом ДНДІЛДВСЕ № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України в день виходу його на роботу.
Підставами звільнення ОСОБА_1 стали результати перевірки фактів, викладених у довідці Держпродспоживслужби, на підставі наказу Держпродспоживслужби від 26 листопада 2019 року №1147 «Про результати проведеної перевірки» та Акту перевірки робочої групи від 16 грудня 2019 року №104, складеного відповідно до наказу ДНДІЛДВСЕ від 29 листопада 2019 року 106-од, на виконання наказу ДНДІЛДВСЕ від 20 грудня 2019 року № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора Державного науково - науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи, що виразилася у незаконному звільнення працівника.
Згідно наказу №410-к від 28 грудня 2019 року «Про внесення змін до наказу від 21 грудня 2019 року № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 » внесено зміни до розпорядчої частини наказу від 21 грудня 2019 року № 398-к та викладено її в наступній редакції: « ОСОБА_1 , заступника директора, 26 грудня 2019 року звільнити з обійманої посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 ст.41 КЗпП.»

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач призначався на посаду виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ наказом Держпродспоживслужби, а відтак притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення, виходячи з вищевикладеного повинно було здійснюватися, за дії вчинені на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ намомент притягнення його до дисциплінарної відповідальності головою Держпродспоживслужби. Однак, позивач на момент звільнення та притягнення його до дисциплінарної відповідальності займав посаду заступника директора. При цьому будь-яких порушень чинного законодавства при виконанні посадових обов`язків на цій посаді, в тому числі, які б підпадали під ознаки одноразового грубого порушення трудових обов`язків з документів, що було надано до суду не встановлено.

Крім того з урахуванням положень ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також в період перебування працівника у відпустці. А так як позивач у період часу з 25 листопада 2019 року по 10 січня 2020 року через хворобу був тимчасово непрацездатний та перебував на лікування, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наказ ДНДІЛДВСЕ № 369-К від 20 грудня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та наказ № 398-к від 21 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника директора за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України є незаконними та підлягають скасуванню.
Враховуючи незаконність висновків відповідача, що слугували підставою для звільнення позивача, суд вважав, що підлягають до задоволення його вимоги про поновлення на посаді заступника директора.
У разі незаконного звільнення з роботи з урахуванням положень ст.235 КЗпП України орган, який розглядає судовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Виходячи з кількості днів вимушеного прогулу суд вважав, що на користь позивача підлягає стягненню 508244,75 грн.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів надання таких послуг адвокатом, а також доказів на їх сплату.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг в частині безпідставного не взяття судом до уваги доказів наданих ними на підтвердження незаконного звільнення позивачем завідувача науково-дослідного бактеріологічного відділу ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.
ОСОБА_6 допитана в судовому засіданні в якості свідка підтвердила, що позивачем відносно до неї здійснювався як психологічний так і адміністративний тиск. Їй безпідставно було винесено догану, позбавлено премії на основі незаконної перевірки відділу який вона очолювала. Не надавалося основна відпустка за графіком. Її неодноразово забирала швидка допомога з роботи внаслідок підвищення тиску з підстав застосування позивачем, який обіймав на той час посаду в.о. директора інституту до неї адміністративного тиску. І саме під час перебування її в відпустці, позивачем було видано наказ про її звільнення. Це стало підставою для звільнення зі скаргою до Держпродспоживслужби.

Згідно матеріалів справи вбачається, що наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 1094 від 12 листопада 2019 року «Про проведення перевірки» створено робочу групу для проведення перевірки ДНДІЛДВСЕ з питань, викладених у зверненні ОСОБА_6
19 листопада 2019 року на виконання наказу Держпродспоживслужби від 12 листопада 2019 року № 1094 «Про проведення перевірки» було проведено перевірку ДНДІЛДВСЕ з питань викладених у зверненні ОСОБА_6 .
Згідно наказу №1147 від 26 листопада 2019 року «Про результати проведеної перевірки» на виконання наказу Держпродспоживслужби від 12 листопада 2019 року №1094 "Про проведення перевірки" проведено перевірку Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної екпертизи з питань, викладених у зверненні ОСОБА_6 .
У подальшому було створено робочу групу, робочою групою проведено аналіз документів, зібраних матеріалів та складено акт перевірки про порушення трудового законодавства, який був зареєстрований та наданий в.о. директора ДНДІЛДВСЕ - 16 грудня 2019 року
За результатами складеного акту встановлено ряд порушень трудового законодавства та видачі експертних висновків про результати лабораторних досліджень (випробувань) та виявлено порушення ст. 80 КЗпП України, ст. 10 Закону України «Про відпустки», ст. 49-2 КЗпП України, ст. 184 КЗпП України.
ОСОБА_6 була звільнена наказом № 315-к від 08 листопада 2019 року за підписом ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ на підставі наказу № 698-к від 18 серпня 2017 року про покладення на ОСОБА_1 обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ та який втратив чинність на підставі наказу № 537-к від 13 листопада 2019 року «Про виконання обов`язків директора Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи».

За наслідками проведеної перевірки робочою групою було рекомендовано виконуючому обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ:
1) розробити та надати Держпродспоживслужбі план заходів щодо усунення недоліків під час перевірки;
2) усунути, виявлені робочою групою порушення трудового законодавства;
3) розглянути питання щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні трудового законодавства.
26 листопада 2019 року наказом т.в.о. Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 1147 від 26 листопада 2019 року «Про результати проведеної перевірки» в.о. директору ДНДІЛДВСЕ ОСОБА_5 було наказано:
1) розробити план заходів щодо усунення виявлених порушень під час перевірки;
2) усунути, виявлені робочою групою порушення законодавства;
3) розглянути питання щодо притягнення відповідальних осіб, винних у порушені законодавства та ін.
Наказом від 20 грудня 2019 року № 369-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за допущені порушення трудової дисципліни, що виразилось в порушенні вимог ст.ст. 40, 49-2, 184 КЗпП України до заступника директора ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України.
При цьому слід зазначити, що відповідачем не відбиралися пояснення у позивача з приводу подій відображених ОСОБА_6 у зверненні до перевіряючих органів. Перевірка проводилася з 13 по 15 листопада 2019 року, тобто в той час, коли позивач уже не обіймав посаду в.о. директора, тобто працював на посаді заступника директора.
ОСОБА_6 у судовому порядку не оскаржувала наказ про її звільнення, не оскаржувала підстави та порядок такого звільнення не порушувала в судовому порядку питання про своє поновлення на займаній посаді чи зміну формулювання звільнення. Тобто в судовому порядку не було встановлено факт наявності чи відсутності порушень зазначених вище, факт незаконності чи порядку її звільнення. Хоча встановлення факту незаконності звільнення, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі можливо виключно судом. Відтак, висновки суду першої інстанції, щодо відсутності підстав щодо перевірки обставин звільнення ОСОБА_6 , так як дані обставини стосуються виконання позивачем інших функцій під час перебування на іншій посаді, законність та обґрунтованість яких не підлягає правовій оцінці при даному розгляді справи, на думку колегії суддів, узгоджується з матеріалами справи та нормами діючого законодавства.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги не містять у собі незгоди щодо невідповідності висновків суду в частині визначення судом п розміру середнього заробітку за час вимушено прогулу, то відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним.
З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам відповідача та третьої особи під час розгляду справи в суді першої інстанції, і яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржників, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та представника Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи - адвоката Гончарук Юлії Олександрівни, залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року.

Суддя доповідач: Судді: