ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 610/600/21

провадження № 22ц/818/4802/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 травня 2021 року в складі судді Купіна В.В.,

у с т а н о в и в:

В березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Дашко Володимира Миколайовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 12 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 19 січня 2021 року склала суму в загальному розмірі 15 879,40 грн (заборгованість за тілом кредиту 13 186,01 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 13 186,01 грн, 2 693,39 грн заборгованість за простроченими відсотками).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2 270,00 грн судового збору.

26 лютого 2021 року ОСОБА_5 подала відзив на позовну заяву, в якому просила залишити позов АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що вона отримувала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 1 000,00 грн, а не 3 000,00 грн. Отже, додана позивачем до позовної заяви Анкета-заява є підробною. Зазначає, що вона отримувала лише одну картку № НОМЕР_1 терміном дії до останнього дня лютого 2015 року та не була ознайомлена з розміром процентної ставки за користування кредитними коштами і порядком її нарахування.

Вказує, що довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та про зміну умов кредитування, яка надані позивачем, не є належними доказами, оскільки не підтверджують факту передачі їй грошових коштів та збільшення ліміту кредитування. Разом з тим, вона здійснила переплату з погашення тіла кредиту в розмірі 78 889,50 грн та сплатила проценти за користування кредитом в розмірі 559,65 грн, які не були враховані позивачем у розрахунку заборгованості.

Зазначає, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, що є підставою для залишення позову без задоволення.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 24 травня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2011 року в розмірі 15 879,40 грн та 2 270 грн судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка умови кредитного договору не виконала, допустила заборгованість, яка підлягає стягненню з підстав, передбачених статтею 1049 ЦК України.

25 червня 2021 року ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які визнані судом, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована доводами, які є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву.

30 вересня 2021 року Левицька Алла Валентинівна представник АТ КБ «ПриватБанк» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційних скарг - судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 12 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В Анкеті-заяві зазначено, що бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою №Універсальна»/Gold становить 3 000,00 грн.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, чим порушила умови кредитного договору. Станом на 19 січня 2021 року заборгованість за кредитним договором склала суму в загальному розмірі 15 879,40 грн (заборгованість за тілом кредиту 13 186,01 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 13 186,01 грн, 2 693,39 грн заборгованість за простроченими відсотками), яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 жовтня 2007 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачкою.

Указаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена базова процентна ставка в місяць 2,5%, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості (але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

Термін дії картки № НОМЕР_1 лютий 2015 року.

Картка декілька разів перевипускалась.

Строк дії останньої картки № НОМЕР_2 липень 2023 року.

З указаним позовом банк звернувся в травні 2021 року.

Початковий кредитний ліміт в подальшому змінювався (його було збільшено та зменшено), що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_4 .. Остання зміна кредитного ліміту відбулася 07 вересня 2020 року

ОСОБА_5 користувалася кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 25 вересня 2019 року в сумі 360 грн.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тому висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2011 року в розмірі 15 879,40 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 13 186,01 грн, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 13 186,01 грн, та заборгованості за простроченими відсотками - 2 693,39 грн, розмір якої відповідачкою не спростовано, є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи

у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоовлення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина