ПОСТАНОВА

іменем України

06 жовтня 2021 року м. Кропивницький

справа № 536/1819/20

провадження № 22-ц/4809/1419/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Банк Форвард»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року у складі судді Шульженко В.В.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство «Банк Форвард» (далі по тексту - АТ «Банк Форвард») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявленого позову посилалося на те, що Публічне акціонерне товариство «Банк Русский Стандарт» (далі по тексту - ПАТ «Банк Русский Стандарт»), правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання та використання платіжної картки НОМЕР_2. 12 березня 2013 року клієнт звернувся до банку із підписаною ним заявою НОМЕР_3, яка у п.3 містить пропозицію (оферту) про укладення Договору про картку. Банк 10 вересня 2013 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта, і уклав з клієнтом Договір про надання та використання платіжної картки НОМЕР_2, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2 заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустив на ім`я клієнта платіжну картку. Тобто, наслідком акцепту Банком оферти, викладеної в п.4.2 Заяви клієнта, став факт укладення Договору про картку. Відповідно до п.3 підписаної клієнтом заяви договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п.4.4 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною Договору про картку є: заява НОМЕР_3, умови по карткам та тарифи по карткам, з якими відповідач ознайомлений, повністю згоден та їх зміст розуміє. Вказав, що відповідно до п.7.10 Умов, клієнт зобов`язався у випадку отримання кредитів в рамках договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку тарифами. Зазначав, що згідно з п.8.9 Умов по карткам банк має право стягувати з клієнта проценти за користування кредитом, плати, комісійні винагороди, а також інші платежі, передбачені договором про картку (у тому числі умовами по карткам та/або тарифами). А відповідно до п.8.16 Умов по карткам Банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості у повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту заключного рахунку-виписки - документу, що містить вимогу банку до клієнта про повне погашення клієнтом усієї заборгованості за договором про картку (п.1.20 Умов по карткам). Зазначав, що 09 лютого 2018 року, а потім повторно 07 серпня 2020 року банк направив відповідачу заключний рахунок - виписку, а клієнт його отримав, з вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 80636,93 грн. Згідно з п.4.18. Умов по карткам погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 календарних днів від дня виставлення заключного рахунку - виписки. Проте, в порушення цих умов договору про картку заборгованість в сумі 80636,93 грн, клієнтом не погашена. Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка станом на 11 грудня 2020 року склала 87304,38 грн з яких сума заборгованості: 80636,93 грн згідно з розрахунком заборгованості за договором про картку; 3% річних: 6667,45 грн.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням АТ «Банк Форвард» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову АТ «Банк Форвард» у повному обсязі.

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу АТ «Банк Форвард» без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач свого представника у судове засідання апеляційного суду не направив. В апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.152).

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника позивача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 12 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», із заявою НОМЕР_3, згідно з п.1 якої запропонував ПАТ «Банк Русский Стандарт» на умовах, викладених в цій заяві та Умовах надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Русский Стандарт», укласти з ним кредитний договір, в рамках якого відкрити йому банківський рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись виключно в рамках кредитного договору, номер рахунку клієнта зазначений в графі «Рахунок клієнта» Розділу 2 «Кредитний договір» ІБ №643, та надати йому кредит у сумі, зазначеній в графі «Сума кредиту» Розділу 2 «Кредитний договір» ІБ, а саме у сумі 10 000 грн, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок клієнта. Також із даної заяви НОМЕР_3 убачається, строк кредиту складає 731 день з 12 березня 2013 року по 12 березня 2015 року (а.с.6-7).

У пункті 3 підписаної відповідачем заяви зазначено, що на умовах, викладених у цій заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток банку та Тарифах по карткам банку відповідач згоден укласти з ним договір про надання та використання платіжної картки.

Як свідчить п.4.4 заяви відповідач розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є заява НОМЕР_3, Умови по карткам та Тарифи по карткам, з якими відповідач ознайомлений, повністю згоден та їх зміст розуміє.

Згідно з наданим позивачем розрахунком у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором НОМЕР_2 станом на 11 грудня 2020 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 87304,38 грн. з яких сума заборгованості по тілу кредиту складає 80636,93 грн, три проценти річних у розмірі 6667,45 грн (а.с.47-49).

На підтвердження проведених операцій з коштами на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 позивачем було також надано виписки по особовим рахункам за період з 10 вересня 2013 року по 11 грудня 2020 року (а.с.34-46).

Також встановлено, що 10 вересня 2013 року банк акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві клієнта, і уклав з клієнтом договір про надання та використання платіжної картки НОМЕР_2, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2 заяви вважаються акцептом оферти клієнта, а саме, відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустив на ім`я клієнта платіжну картку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги не доведені та не підтверджені належними доказами, а тому такі вимоги є безпідставними та необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позову по суті.

Проте, аналізуючи наведені норми та обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у рішенні, не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону, оскільки суд не врахував таке.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач 12.09.2013 уклав кредитний договір шляхом підписання заяви НОМЕР_3 на суму 10000 грн, отримав платіжну кредитну картку та кредитні кошти, про що свідчить виписка по особовому рахунку, яка відповідно до п.п.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 30.12.1998 №566, є первинним бухгалтерським документом, який фіксує факт здійснення операцій банку, а відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 18.06.2003 №254, виписка з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (а.с.34-46).

При цьому, як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості, ОСОБА_1 у період з 12.09.2013 по 11.12.2020 не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, що свідчить про те, що початок перебігу строку позовної давності починається з 13.03.2015, про що зазначено у заяві відповідача від 12.03.2013 (а.с.47-49).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Шевцовою Л.В. було подано клопотання про застосування строків позовної давності, в якому остання просить застосувати до позовних вимог АТ «Банк Форвард» позовну давність, оскільки з дня повернення кредиту за заявою від 12.03.2013-12.03.2015 пройшло більше 5 років до дня подання позову (а,с.-116-117). Зазначене клопотання було також заявлене представником відповідача у поданому відзиві 02 червня 2021 року (а.с.106-109).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у такому випадку обчислюється окремо по кожному прострочено платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Строк повернення кредиту, зазначеного у заяві ОСОБА_1 від 12 березня 2013 року, визначений до 12 березня 2015 року.

При цьому, належних та допустимих доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності матеріали справи не містять.

Тому колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності (ч. 4 ст.267 ЦК України), а не у зв`язку з недоведеністю обставин, якими обґрунтовано позов, враховуючи наявність відповідної заяви відповідача, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно зі ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 29 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді Л.М. Дьомич

С.М.Єгорова