Справа № 148/10/20
Провадження №2/148/294/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 березня 2021 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадкове майно, за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_4 , представника відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , представника відповідача Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади - Семко Н.В., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з первісним позовом до Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно.

В подальшому, позивач подав позовну заяву у новій редакції до Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади Тульчинського району Вінницької області, треті особи, які не завляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , про визначення частки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/2 частини та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкуваня за заповітом права власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 20.07.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_2 залучені до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів.

Позовна заява у новій редакції, яку суд розцінює як збільшення позовних вимог, мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_6 , а ОСОБА_7 - це батько позивача і син померлої, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Баба позивача 14.07.2017 склала заповіт на ім`я позивача, яким заповіла йому все своє майно.

Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, з часу відкриття спадщини у шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Із заявою про прийняття спадщини звернулась і ОСОБА_2 , однак наявним заповітом спадкодавець заповіла все своє майно позивачу.

Проте, коли позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно був виданий на ім`я покійного чоловіка спадкодавця - ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За життя, ОСОБА_1 і ОСОБА_8 перебували у шлюбі. На підставі рішення виконкому Шпиківської селищної ради від 08.06.1972 ОСОБА_6 був наданий дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, яка знаходиться у її користуванні. Рішенням Тульчинського районного бюро технічної інвентаризації від 15.09.1972 дозволено ОСОБА_1 проведення будівельних робіт по будівництву будинку на АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності від 04.07.1983 ОСОБА_1 належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що згідно ч. 1 ст. 22 КпШС України, що діяла на той час, вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

У Тульчинській державній нотаріальній конторі знаходиться спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 20.05.2009 звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_1 . Переживша дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від належної їй обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка.

Відповідачу ОСОБА_2 15.11.2017 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті ОСОБА_1 . Тобто ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_1 . Тому позивач вважає, що за ним має бути визнано право власності 1/2 частину житлового будинку, яка належала ОСОБА_6 .

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

Просить суд визначити частку ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 1/2 частину та визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкуваня за заповітом право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, на його задоволенні наполягли.

Позивач пояснив суду, що відповідач ОСОБА_2 є його двоюрідною сестрою, і ОСОБА_6 теж була їй бабою, а відповідач ОСОБА_2 - це брат позивача. Позивач з ними не спілкується. Житловий будинок АДРЕСА_2 і № НОМЕР_1 це один і той самий будинок.

Представник позивача на зауваження представника відповідачів ОСОБА_5 щодо недійсності заповіту зазначив, що дане питання не є предметом спору. В судовому засіданні пояснив, що житловий будинок є спільною власністю подружжя баби та діда позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , оскільки шлюб між ними укладений у 1969 році, а будинок побудований у шлюбі. Складений ОСОБА_6 заповіт є дійсним, він ніким не скасований не відмінений. ОСОБА_6 в нотаріальній конторі від своєї долі спадщини відмовилась, але не на користь ОСОБА_9 , як стверджує представник відповідачів ОСОБА_5 , а взагалі відмовилась.

Представник відповідача Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшов лист Шпиківської селищної ради про розгляд справи без участі представника (а.с. 247 т. 1). У судовому засіданні 08.12.2020 представник Шпиківської селищної ради позов визнала. Суду пояснила, що коли вона працювала секретарем Шпиківської селищної ради, її повідомили, що ОСОБА_6 знаходиться у лікарні і бажає зробити заповіт на ім`я внука ОСОБА_1 . Після чого вона прийшла до лікарні, де лікувалась ОСОБА_6 , пояснила останній що потрібно для вчинення заповіту (наявність паспорту, довідки про присвоєння іденифікаційного коду, сплатити державне мито). Після чого, заповіт було оформлено та посвідчено у лікарні, оскільки заповідач не змогла прийти в приміщення селищної ради. Під час посвідчення заповіту, заповідач була дієздатна, при свідомості та при розумі. Шпиківсьька лікарня - амбулаторія є загальною звичайною лікарнею без будь-якої спеціалізації. Щодо розбіжності у номерації будинку АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 , селищна рада, якщо необхідно, видає довідку про зміну номерації будинку. Заповіт складається зі слів заповідача, і вона як секретар, не повинна перевіряти належність майна заповідачу.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнав частково, у розмірі 1/4 частини будинку за позивачем, оскільки ОСОБА_6 від своєї долі спадщини відмовилась на користь ОСОБА_9 , однак вона мала право на обов`язкову частку у спадщині так як була пенсіонеркою. Поставив під сумнів дійсність заповіту, складеного ОСОБА_6 , оскільки спадкодавець через дев`ять днів після його складення померла, сам заповіт складено у сільській лікарні. Із заповіту невідомо яке майно має ділитись, оскільки номер будинку зазначено ІНФОРМАЦІЯ_5 , а позивач просить № 71.

Суд, заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 20.10.2006 (а.с. 8 т. 1) ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_7 .

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 11 т. 1), батько позивача ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 є дідом позивача по лінії батька.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 24.11.2008 (а.с. 7 т. 1) ІНФОРМАЦІЯ_3 дід позивача - ОСОБА_1 помер.

Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 22.05.1969 (а.с. 6 т. 1) підтверджується укладення шлюбу 22.05.1969 між дідом позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_11 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на " ОСОБА_12 ".

Баба позивача ОСОБА_6 14.07.2017 склала на ім`я позивача заповіт, яким заповіла все своє майно останньому (а.с. 12 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 24.07.2017 (а.с. 9 т. 1) ІНФОРМАЦІЯ_1 баба позивача - ОСОБА_6 померла.

Згідно довідки Шпиківської селищної ради № 549 від 07.05.2019 (а.с. 14 т. 1) ОСОБА_6 постійно проживала разом з чоловіком ОСОБА_1 до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , власником даного будинку вказаний ОСОБА_1 (дід позивача). Також, відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 04.07.1983 (а.с. 17 т. 1) власником будинку також вказано діда позивача - ОСОБА_1 .

У матеріалах копії технічного паспорту на будинок присутній дозвіл Шпиківської селищної ради на виконання ОСОБА_1 будівельних робіт по побудові будинку (а.с. 18 т 1) та дозвіл від 08.07.1972 на побудову індивідуального житлового будинку (а.с. 19 т. 1).

Позивач, бажаючи отримати спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори.

Однак, листом Тульчинської державної нотаріальної контори № 681/07-14 від 13.11.2019 (а.с. 13 т. 1) позивачу відмовлено в оформленні спадщини - житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки право власності на будинок видане на ім`я чоловіка спадкодавця - ОСОБА_1 .

Згідно листа Тульчинської державної нотаріальної контори № 174/01-16 від 30.04.2020 (а.с. 63 т. 1) спадкова справа після смерті батька позивача - ОСОБА_7 не заводилась.

Відповідно до витребуваної судом копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 діда позивача ОСОБА_1 (а.с. 64-97 т. 1) з заявами про прийняття спадщини за заповітом після його смерті звернувся ОСОБА_2 (а.с. 66 т. 1). Дружина спадкодавця ОСОБА_6 від спадщини відмовилась (а.с. 67 т. 1). В подальшому, 15.11.2017 на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Бушинської сільської ради Тиврівського району Вінницької області (а.с. 95 т. 1).

Відповідно до витребуваної судом копії спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 баби позивача ОСОБА_6 (а.с. 98-106 т. 1), з заявами про прийняття спадщини за заповітом після її смерті звернувся позивач ОСОБА_1 (а.с. 99 т. 1) та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 103 т. 1).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 05.07.2019 серії НОМЕР_7 (а.с. 155 т. 1) відповідач ОСОБА_2 05.07.2019 уклала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на " ОСОБА_14 ".

Рішенням Шпиківської селищної ради № 34 від 17.03.2021 (а.с. 248 т. 1) замінено нумерацію житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , що належав померлому ОСОБА_1 на № 69. Присвоєно поштову адресу житловому будинку з господарськими спорудами та будівлями, який належав ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок під номером АДРЕСА_1 та житловий будинок під номером АДРЕСА_2 - це один і той самий будинок, який належав померлому ОСОБА_1 .

На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що шлюб між дідом позивача ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_11 укладений 22.05.1969. Свідоцтво про право власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_1 видано 04.07.1983, а тому до правовідносин, що склалися, застосовуються норми закону, що діяв на той час.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

З огляду на що, вказаний житловий будинок є спільно нажитим майном подружжя баби та діда позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а тому суд вважає можливим визначити частку ОСОБА_6 , у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок у розмірі 1/2 частини.

Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до ст. 100 ЦК УРСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

За ст. 101 ЦК УРСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Право власності одного або кількох громадян з числа зазначених в частині другій цієї статті на частину будинку не позбавляє права інших з цих громадян мати у власності другу частину (частини) цього ж будинку.

За ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Оскільки баба позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до правовідносин щодо спадкування застосовуються норми діючого ЦК України.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач, будучи спадкоємцем за заповітом майна баби ОСОБА_6 , бажаючи реалізувати своє спадкове право, звертався до нотаріальних органів для оформлення спадщини, однак в зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ видано на чоловіка спадкодавця, оформити спадщину не зміг.

Разом з тим, оскільки вказаний житловий будинок судом визнано спільно нажитим майном, тобто спільною сумісною власністю, виділено частку ОСОБА_6 , у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок у розмірі 1/2 частини, тому суд вважає, що позивач як спадкоємець за заповітом, має право на спадкування даної частини майна.

Також, оскільки, у даному випадку, питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому єдиним порядком, що дасть змогу позивачу реалізувати своє спадкове право на отримання спадщини, є визнання права власності на спадкове майно.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з метою захисту спадкових прав позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, судом враховується, що позивач звернувся з первісним позовом про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , 08.01.2020. При зверненні з первісним позовом сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В подальшому, позивач подав до суду позовну заяву у новій редакції, яку суд розцінює як збільшення позовних вимог, у якій просив визначити частку ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на вказаний будинок, що становить 1/2 частину та визнати за ним в порядку спадкуваня за заповітом право власності на 1/2 частку даного будинку, яка належала ОСОБА_6 .

Тобто, при поданні позовної заяви у новій редакції, позивач окрім вимоги про визнання права власності, просив визначити частку ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, при збільшенні позовних вимог позивач судовий збір за позовну вимогу про визначення частки ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя не сплатив.

Таким чином, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, характер спору, суд вважає, що з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про визначення частки ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності подружжя.

Решту судових витрат - судой збір у розмірі 768,40 грн. залишити за позивачем, оскільки суд, враховуючи характер спору та встановлені обставини справи, не знаходить підстав для його стягення з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року, ст. 86, 100, 101, 112 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, ст. 1220, 1216, 1218, 1268, 1269 ЦК України, ст. 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , становить 1/2 частину.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкуваня за заповітом право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_8 , проживаючого, за адресою: АДРЕСА_1 , в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Решту судових витрат залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26.03.2021.

Суддя: