ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Черкаси

Справа № 696/727/21
Провадження № 22-ц/821/1768/21
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Єльцова В. О.

суддів Бородійчука В. Г.

Василенко Л. І.

за участю секретаря Винник І. М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача адвокат Черкас Ю. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за орендну плату,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за орендну плату.

Просить розірвати договір оренди №2049 від 04.11.2019 з ОСОБА_2 з виселенням її з орендованого приміщення та стягнути з останньої на корись позивачки орендну плату в розмірі 15723 грн. 53 коп., матеріальні збитки в розмірі 10150 грн., сплачений судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 6000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2021 року позивачу відмовлено у відкритті провадження.

Повідомлено позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала мотивована тим, що між сторонами фактично виник спір між фізичними особами-підприємцями під час здійсненнями ними господарської діяльності, тому суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Кам`янського районного суду від 10 серпня 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до Кам`янського районного суду Черкаської області в порядку цивільного судочинства.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що спір, який виник між нею та відповідачем ОСОБА_2 є цивільно-правовими відносинами, і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю.

Зазначила, що її звернення до суду було пов`язане з тим, що відповідач приватний підприємець ОСОБА_2 , яка орендує придбане нею майно, не визнає її як нового власника майна, та не дає позивачу можливості належним чином ним користуватися, як власнику, та робити там капітальний ремонт і оплачувати встановлену за нього орендну плату, що і змусило її звернутися до суду за захистом порушеного права власності на нерухоме майно, а не по вирішенню будь-яких питань, пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду.

Згідно до вимог ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у відкритті провадження, місцевий суд вважав, що спір між сторонами є господарським, оскільки договірні правовідносини склалися між двома фізичними-особами підприємцями.

Так, з наданих матеріалів до позовної заяви, а саме договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №2049 від 04 листопада 2021 року, вбачається, що орендарем нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є фізична особа підприємець ОСОБА_2 .

Також, із п.1.2. вказаного договору, майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкту господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (перукарські послуги).

Згідно додаткової угоди №1 до Договору оренди №2049 від 04 листопада 2019 року індивідуально визначеного нерухомого майна від 06.04.2021, яку позивач пропонувала укласти відповідачеві з приводу спірного приміщення, вбачається, що у зв`язку із зміною власника нерухомого майна, сторонами в угоді є ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар).

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Згідно із статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Як зазначено в частині 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Отже, загальна (цивільна) юрисдикція є всеохоплюючою; якщо справа не віднесена до юрисдикції інших (адміністративних чи господарських) судів, то вона підлягає розгляду загальним (цивільним) судом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

ОСОБА_1 звернулась до Кам`янського районного суду Черкаської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за орендну плату.

У справі що розглядається, суд першої інстанції встановив, що предметом позову є правовідносини, які склалися між двома фізичними особами-підприємцями, тому прийшов до висновку, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Однак, колегія суддів, з таким висновком суду першої інстанції, не погоджується з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2020 є власником нежитлової (адміністративної) будівлі (відділ статистики літ. А2); ганок а; ганок 1а; ганок 2а; пожежна драбина 3а; загальною площею 502,3 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного договору, позивач набула право власності на нерухоме мано як фізична особа (а.с. 22).

Колегія суддів вбачає, що між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 правовідносини щодо оренди нерухомого майна не склалися, оскільки ОСОБА_2 додаткову угоду № 1 до Договору оренди № 2049 від 04.11.2019 індивідуального визначеного нерухомого майна від 06.04.2021 не підписувала. В даному випадку, є порушене право ОСОБА_1 як власника нерухомого майна, а тому позивач звернулася до місцевого суду як фізична особа.

Місцевий суд не звернув увагу, що позивач звернулася до суду в зв`язку з порушенням її права власності на майно, оскільки відповідач, яка орендує придбане позивачкою майно, не визнає ОСОБА_1 як нового власника майна, та не дає можливості ним користуватися, і тому позивач в даних правовідносинах виступає як фізична особа.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, і доводи апеляційної скарги спростовують такі висновки суду першої інстанції та дають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

При постановлені оскаржуваної ухвали на стадії відкриття провадження у справі, суд першої інстанції не врахував вищезазначені вимоги закону, не визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку з чим прийшов до передчасного помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу необхідно направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Кам`янського районного суду Черкаської області від 10 серпня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 про виселення з орендованого приміщення та стягнення заборгованості за орендну плату, скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Постанова є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді