КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 362/4231/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4589/2021Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка про визнання недійсним типового договору, додаткової угоди та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Приватне сільськогосподарське підприємство імені Т.Г. Шевченка звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило:

- визнати за ПСП ім. Т.Г. Шевченка право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :06:005:0014, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Васильківського району Київської області, за договором оренди земельної ділянки № б/н, зареєстрованим 25.06.2004 року у Васильківському відділі земельних ресурсів за № 1467, власники: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 ;

- заборонити відповідачам вчиняти дії, що перешкоджають ПСП ім. Т.Г. Шевченка, яке є орендарем за договором оренди, користуватися орендованою земельною ділянко, а саме дії по обробці земельної ділянки та проведенню посівних робіт;

- зобов'язати відповідачів усунити перешкоди у праві користування ПСП ім. Т.Г. Шевченка земельною ділянкою, кадастровий номер: :06:005:0014, яка розташована на території Шевченківської сільською ради Васильківського району Київської області, шляхом звільнення земельної ділянки для подальшого її використання за договором оренди, зареєтрованим 25.06.2004 року у Васильківському віддіді земельних ресурсів за № 1467.

26.12.2017 року відповідачі за первісним позовом звернулися до суду з зустрічним позовом до ПСП ім. Т.Г. Шевченка, в якому просили:

- визнати недійсними типовий договір оренди землі № 189, укладений 05.03.2004 року між ПСП ім. Т.Г. Шевченка та ОСОБА_3 , та додаткову угоду від 30.06.2016 року до Договору оренди земельної ділянки, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ПСП ім. Т.Г. Шевченка;

- скасувати державну реєстрацію типового договору оренди землі № 189 від 05.03.2004 року, здійснену у Державному реєстрі земель 25.06.2004 року за № 1467.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилалися на те, що типовий договір оренди № 189 від 05.03.2004 року був укладений за відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_3 , оскільки він не підписаний ані останньою, ані іншою визначеною законом особою.

При цьому, вказували, що при ознайомленні з Додатковою угодою до договору оренди було виявлено її укладення за відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_2 , оскільки вказана угода не підписана ані ним, ані іншою визначеною законом особою, яку б він уповноважив на її підписання (т. 1, а.с. 31-34).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2020 року закрито провадження у справі за позовом ПСП ім. Т.Г. Шевченка до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , про визнання права користування та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у зв'язку з відмовою від позову (т. 2, а.с. 8).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.11.2020 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_2 до ПСП ім. Т.Г. Шевченка про визнання недійсним типового договору, додаткової угоди та скасування державної реєстрації типового договору. Визнано недійсними типовий договір оренди землі № 189 від 05.03.2004 року, укладений між ПСП ім. Т.Г. Шевченка та ОСОБА_3 , та додаткову угоду від 30.06.2016 року до Договору оренди земельної ділянки № 189 від 05.03.2004 року, укладену між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ПСП ім. Т.Г. Шевченка. Скасовано державну реєстрацію типового договору оренди землі № 189 від 05.03.2004 року, укладеного між ПСП ім. Т.Г. Шевченка та ОСОБА_3 , здійснену у Державному реєстрі земель 25.06.2004 року за № 1467 Васильківського відділу земельних ресурсів (т. 2, а.с. 11-13).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції того, що позивачі обрали неефективний спосіб захисту своїх порушених прав, адже у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину та набуття обумовлених ним цивільних прав та обов'язків, такий правочин є не вчиненим і не може бути визнаний недійсним (т. 2, а.с. 16-18).

Ухвалою від 08.02.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т.2, а.с. 27, 28).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.03.2021 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т.2, а.с. 33).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому процесуальним законом порядку.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.03.2004 року між ОСОБА_3 та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено Договір оренди земельної ділянки № б/н, який 25.06.2004 року був зареєстрований у встановленому, на момент укладення договору, законом порядку у Васильківському відділі земельних ресурсів за № 1467.

Крім того, у зв`язку зі смертю орендодавця ОСОБА_3 30.06.2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_2 , як спадкоємцями померлої ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ПСП ім. Т.Г. Шевченка з другої сторони було укладено Додаткову угоду до Договору оренди щодо зміни орендодавця.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 16.09.2019 року за № 20697-20699/19-32, складеного за результати проведення судово-почеркознавчної експертизи, підпис від імені ОСОБА_3 , який міститься у типовому договорі оренди землі № 189 від 05.03.2004 року у графі "Орендодавець" у рядку "особистий підпис" виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою. Також, підпис від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді від 30.06.2016 року до договору оренди земельної ділянки № 189 від 05.03.2004 року у графі "Орендодавець" у рядку ОСОБА_2 виконано не ним, а іншою особою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними та скасування державної реєстрації договору у відповідності до положень ч.ч. 1, 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Так, за змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У свою чергу, порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Водночас, як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За ч. 1 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за ст. 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 цієї ж статті).

Натомість, у разі, якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19), "такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».

Як вже зазначалося вище, у справі, позивачі звернулися з вимогою про визнання недійсними правочинів, посилаючись на те, що ці договори ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підписували, умови їх не погоджували, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваних земельних ділянок позивачам як власникам цих земельних ділянок, покликаючись до умов договорів, підписаних невстановленою особою замість ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Отже, оскільки позивачем оспорюється факт саме укладання правочинів, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а при вирішенні спору про захист права, яке позивач вважав порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

У даному випадку, враховуючи вищевстановлені обставини справи, ефективним способом захисту права, яке позивачі, як власники земельної ділянки, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки.

Крім того, слід зазначити, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Тобто, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Однак, суд першої інстанції вищенаведені положення законодавства не враховував та помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог на підставі положень ч.ч. 1, 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

На підставі викладеного, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними правочинів підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Водночас, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.08.2020 у справі № 125/702/17, зазначено, що оскільки реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, спосіб захисту такого порушеного права шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про скасування державної реєстрації договору, але помилився з мотивами, рішення суду у вказаній частині слід змінити в частині підстав задоволення даної позовної вимоги, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Також, оскільки апеляційна скарга відповідача задоволена частково, з позивачів на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 480 грн. 00 коп. з кожного, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка про визнання недійсними типового договору та додаткової угоди - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка про визнання недійсними типового договору та додаткової угоди - відмовити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка про скасування державної реєстрації типового договору - змінити в частині підстав для задоволення даної позовної вимоги, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка (місцезнаходження: Київська обл., Васильківський р-н, с. Тростинка, вул. Кірова, 4, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства імені Т.Г. Шевченка (місцезнаходження: Київська обл., Васильківський р-н, с. Тростинка, вул. Кірова, 4, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 480 (чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 25 березня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська