ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3138/21 Справа № 177/553/20 Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/553/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року, яке ухвалене суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 грудня 2020 року -,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бурлаченко С.Ю., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі виконавчого листа Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2012 року у справі № 420/2554/12 з ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері ОСОБА_2 , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Наразі майновий стан позивача змінився, він 29.04.2014 року одружився з ОСОБА_5 і у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_6 .

Позивач вказує, що у зв`язку із тим, що останній одружився вдруге та має ще одну малолітню дитину, на утримання якої сплачує аліменти, з`явилася заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 420/2554/12.

Звернувшись до суду, позивач просив зменшити розмір аліментів, утриманих з нього за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2012 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, до 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття .

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків, викладеним у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Вказує, що звернення представника позивача з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, до 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття це є зміною способу стягнення аліментів, на думку відповідачки, суд повинен був відмовити у задоволенні такого позову, проте, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, змінивши спосіб присудження аліментів.

Також, відповідачка вказує, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_2 , яканаполягала на доводах апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 9).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь матері ОСОБА_2 , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку Криворізького РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, станом на січень 2019 року, у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 43456,99 грн. (а.с.15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача, народилася друга дитина донька ОСОБА_6 (а.с.20), на утримання якої з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щомісячно до досягнення донькою повноліття, про що свідчить лист Криворізького РВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.100).

Заборгованість ОСОБА_1 , станом на 01.03.2020 року, за вказаним виконавчим провадженням становить 15716,50 грн.

У зв`язку із виникненням заборгованості, позивачу встановлені тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та обмеження у праві полювання (а.с.39,43,44).

Крім того, постановою старшого державного виконавця Криворізького РВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 23.11.2018 року про накладення штрафу (а.с.40) на позивача за наявною заборгованістю зі сплати аліментів накладено штраф в розмірі 26857,14 грн.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 27.02.2020 року визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 пеню у розмірі 35 000,00 грн. за прострочення сплати аліментів, нарахованих Криворізьким районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області за період з 1.01.2017 року по 31.01.2019 року на користь ОСОБА_2 (а.с.46-51)

На теперішній час позивач працевлаштований в КП «Кривбасводоканал» - охоронцем дільниці охорони об`єктів підприємства з 03.02.2020 року (а.с.21).

Відповідно до довідки про доходи, з останнього утримуються аліменти, які за період лютий 2020 року серпень 2020 року, склали 18815,71 грн (а.с.83).

10.03.2020 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлено постанову для виконання до КП «Кривбасвіодоканал» для утримання аліментів із заробітної плати.

Згідно наданих звітів КП «Кривбасводоканал» про здійснення відрахувань та виплат із заробітної плати ОСОБА_1 встановлено, що з боржника утримуються поточні аліментні платежі та утримано заборгованість по аліментам на користь ОСОБА_3 у розмірі 2016,98 грн. Заборгованість, станом на 01.11.2020 року, становить 13699,52 грн. (а.с.100).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача в зв`язку із зміною сімейного стану змінилося матеріальне становище, на його утриманні перебуває вже двоє дітей, що впливає на його спроможність сплачувати аліменти на утримання сина від першого шлюбу у раніше визначеному розмірі, що є підставою для зменшення розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідачки, про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, безпідставні, в зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджено зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів і ці зміни є підставою для зменшення стягнутої рішенням суду суми аліментів з підстав, передбачених ст.192 СК України.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що приводом зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.

Колегія суддів зауважує, щозакон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення представника позивача з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму, до 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття це є зміною способу стягнення аліментів, в зв`язку з чим, суд повинен був відмовити у задоволенні такого позову, проте, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, змінивши спосіб присудження аліментів, колегія судів не бере до уваги, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 - платник аліментів, подав позов про зменшення розміру аліментів, мотивуючи його зміною свого сімейного та матеріального стану у відповідності до передбачених ст.192 СК України підстав.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що посилання позивачки на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, задовольняючи позовні вимоги позивача про зменшення розміру аліментів, змінивши спосіб присудження аліментів, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, звернувся з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення.

Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідачки зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: