Провадження № 2/752/272/21
РІШЕННЯ

Іменем України

18.03.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ФОП ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила стягнути із відповідача на корись позивача матеріальну шкоду в сумі 423940,87 грн. та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 14.08.2014 року позивач передала належний їй автомобіль «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 для перефарбування передньої та задньої дверцят на станцію технічного обслуговування відповідача за адресою: м. Київ, вул. Червонопрапорна (Пирогівський шлях), 28А, сплативши відповідачу аванс за роботу в сумі 2500,00 грн. 28.08.2014 року позивач дізналась, що в фарбувальній камері на СТО ФОП ОСОБА_2 відбулось загоряння її автомобіля, внаслідок чого, останній, було пошкоджено. Прибувши на місце події, відповідач пояснив позивачу, що в процесі фарбування сталось загоряння та пообіцяв усе полагодити, але, цього не зробив, посилаючись на відсутність достатньої кількості коштів. Позивач передала відповідачу під розписку 250,00 доларів США для остаточного закінчення ремонтних робіт, однак, останні відповідачем проведені так і не були. Згодом позивач звернулась до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою щодо умисного пошкодження її автомобіля, та на даний час триває розслідування. Позивач вказує, що згідно технічного висновку № 192 від 29.08.2014 року, складеного старшим інженером відділення дослідження пожеж ОСОБА_3 , ймовірною причиною пожежі є виникнення аварійного режиму роботи в бортовій електромережі. Позивач вказує, що відповідач, взявши на себе зобов`язання по ремонту автомобіля, останні, в повному обсязі не виконав та під час перебування автомобіля на СТО, де відповідач здійснює свою діяльність, як фізична особа-підприємець, автомобіль було пошкоджено, внаслідок пожежі. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля, відповідно до висновку експерта № 19/111/12-716 від 29.12.2016 року, складає суму в розмірі 423940,87 грн. Позивач вважає, що в силу вимог закону, відповідач має відшкодувати позивачу завдану шкоду в сумі 423940,87 грн. Крім того, в зв`язку із неправомірними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка нею оцінена в сумі 10000,00 грн., та яка також підлягає стягненню із відповідача. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути завдану матеріальну та моральну шкоди із відповідача в примусовому порядку.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мирошниченко О.В. від 23.08.2017 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи до розгляду.

В січні 2018 року до суду від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом просив стягнути із відповідача за зустрічним позовом матеріальну шкоду в сумі 72620,00 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 28.08.2014 року дійсно в фарбувальній камері СТО на території ВАТ «Трест Міськбуд-4» за адресою: м. Київ, вул. Червонопрапорна (Пирогівський шлях), 28-А, де ФОП ОСОБА_2 здійснював свою підприємницьку діяльність по ремонту автомобілів сталось загоряння автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулось пошкодження зазначеного транспортного засобу та повністю знищена належна позивачу фарбувальна камера. По вказаному факту було відкрито кримінальне провадження № 00362. З огляду на те, що внаслідок пожежі постраждали і відповідач і позивач, та при попередньому висновку пожежників було неможливо встановити причину загоряння, позивач вирішив мирним шляхом врегулювати цю ситуацію. Незважаючи на те, що майже повністю була знищена фарбувальна камера, позивач запропонував відповідачу частково оплатити запчастини, які були необхідні для ремонту її автомобіля та фарбувальної камери, на що відповідач погодилась. Позивач вказує, що він відремонтував камеру, витративши на це кошти в сумі 40550,00 грн., а згодом він приступив до ремонту автомобіля відповідача, витративши на це 20000,00 грн. Однак, з незрозумілих йому причин відповідач відмовилась від їх домовленостей, звинуватила позивача у крадіжці запчастин та зажадала негайного повернення автомобіля. Позивач вказує, що доказів наявності в його діях вини, яка б спричинила шкоду ОСОБА_1 відсутні. Натомість, відповідно до технічного висновку № 192, загоряння відбулось з причин несправності - виникнення аварійного режиму роботи в бортовій електромережі автомобіля, який належить відповідачу. Згодом позивачу стало відомо, що відповідач почала звертатись до правоохоронних органів із заявами про притягнення його до кримінальної відповідальності. Позивач вважає, що з вини відповідача, яка неналежним чином експлуатувала належний їй автомобіль, що призвело до пожежі, йому було завдано матеріальну шкоду, а тому із відповідача на користь позивача в порядку ст. 1166 ЦК України підлягає стягненню 40550,00 грн. - витрати на ремонт фарбувальної камери, 32070,00 грн. - витрати на придбання запчастин для ремонту автомобіля, оскільки, із загальної суми вартості ремонту - 37920,00 грн. ОСОБА_1 сплатила позивачу 5850,00 грн., що еквівалентно 250 дол. США. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із зустрічним позовом.

В березні 2018 року до суду від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на те, що між нею та позивачем не укладалось жодних угод, за якими вона б погодилась на часткову оплату запчастин для ремонту її автомобіля. ОСОБА_2 повністю визнав свою провину та в присутності свідків зобов`язався відремонтувати пошкоджений автомобіль. Крім того, доказів неналежного експлуатації відповідачем автомобіля, що призвело до пошкодження автомобіля та фарбувальної камери, позивачем не надано, як і не надано доказів на підтвердження розміру завданої позивачу матеріальної шкоди.

В зв`язку із закінченням повноважень судді Мірошниченко О.В., на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 03.07.2018 року № 1502, було здійснено повторний автоматизований розподіл справи та визначено головуючого суддю ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року ОСОБА_4 , справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2019 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 , на підставі розпорядження керівника апарату суду від 27.05.2020 року № 388, справу було повторно автоматизовано розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П.

Позивач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на зустрічний позов.

Представник відповідача за первісним позовом вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов. Зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За нормами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі те, що 28.08.2014 року в фарбувальній камері на станції технічного обслуговування на території ВАТ «Трест Міськбуд-4» за адресою: м. Київ, вул. Червонопрапорна (Пирогівський шлях), 28-А, де ФОП ОСОБА_2 здійснював свою підприємницьку діяльність по ремонту автомобілів сталось загоряння автомобіля «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулось пошкодження зазначеного транспортного засобу.

Відповідно до довідки Голосіївського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві від 07.10.2014 р. № 24/2680, було встановлено, що ймовірною причиною пожежі була технічна несправність автомобіля.

Відповідно до технічного висновку Дослідницько-випробувальної лабораторії АРЗСП Головного управління ДСНС України у м. Києві № 192, ймовірною причиною пожежі, яка сталась 28.08.2014 р. в автомобілі «Нісан» д.н.з. НОМЕР_1 під час його перебування у фарбувальній камері СТО ФОП ОСОБА_2 на території ВАТ «Трест Міськбуд-4» за адресою: м. Київ, вул. Червонопрапорна, 28-А - є виникнення аварійного режиму роботи в бортовій електромережі.

В серпні 2014 року ОСОБА_2 написав розписку, відповідно до якої зобов`язався відремонтувати після пожежі впродовж трьох місяців автомобіль ОСОБА_1 , а в лютому 2015 року ОСОБА_2 взяв на ремонт автомобіля «Нісан» суму в розмірі 250,00 дол.США. що підтверджується копіями розписок, які наявні в матеріалах справи.

Встановлено, що позивач за первісним позовом звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, та на даний час триває досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000362 від 06.11.2015 р.

Крім того, було встановлено, що відповідно до висновку експерта Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 29.12.2016 р. № 19/111/12-716, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Нісан», 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 становить суму в розмірі 342940,40 грн., а вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить суму в розмірі 423201,87 грн.

Достатніх доказів на підтвердження проведення фактичного відновлювального ремонту автомобіля, та суми фактично витрачених коштів на його відновлення, матеріали справи не містять.

В обґрунтування позовних вимог сторона позивача за первісним позовом зазначає про те, що в зв`язку із неправомірними діями відповідача, внаслідок яких відбулось загоряння та пошкодження автомобіля, позивачу були завдані матеріальні збитки, а тому, в силу вимог закону, відповідач має відшкодувати позивачу завдані збитки.

Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача за первісним позовом зазначала про те, що винність дій відповідача не встановлена, розмір завданих збитків належними доказами не доведений, а відтак відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача матеріальної шкоди.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог первісного позову, та заперечень на нього, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з визначених нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та загальних підстав відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, обов`язком позивача у справах такої категорії є доведення наявності матеріальної та моральної шкоди та її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та настанням такої шкоди, а відповідача доведення відсутності своєї вини у її спричиненні.

Вимоги щодо відшкодування заподіяної шкоди мотивовано протиправними діями відповідача, який, взявши на себе обов`язок відремонтувати належний позивачу автомобіль, в ході ремонту допустив загоряння автомобіля, що призвело до його пошкодження.

Однак, варто відзначити те, що будь-яких письмових договорів щодо ремонту та виконання робіт, їх строки, вартість, тощо, - між сторонами укладено не було, та доказів зворотному матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Наявність упущеної вигоди позивачем не доведена.

Заподіяння шкоди неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань перед позивачем судом не встановлено, оскільки не встановлено наявність між ними цивільно-правових відносин, зокрема, щодо виконання ремонтних робіт автомобіля, їх обсяг, вартість, строки, тощо.

Посилання позивача на недотримання відповідачем вимог щодо експлуатації фарбувальної камери та відповідних робіт в ході її використання, в зв`язку з чим виникла пожежа та загоряння автомобіля, в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб, - за результатами розгляду справи не знайшли свого підтвердження, та стороною позивача відповідними доказами не доведено.

Докази щодо притягнення відповідача до кримінальної відповідальності стосовно неправомірних дій, пов`язаних із ремонтом автомобіля, внаслідок яких, останній, було пошкоджено, яким може бути вирок суду, що набрав законної сили, - матеріали справи також не містять.

Наявні в матеріалах справи розписки відповідача про те, що він зобов`язується відремонтувати автомобіль впродовж трьох місяців, та отримання, відповідачем коштів від позивача на ремонт, на переконання суду, не свідчать про визнання вини відповідачем та/або наявність в його діях винної поведінки, яка перебуває в причино-наслідковому зв`язку із пошкодженням автомобіля, внаслідок загоряння.

Крім того, оскільки кримінальне провадження по вказаному факту триває та за своєю суттю не розглянуто, відсутні підстави вважати, що позивачу заподіяна шкода саме внаслідок неправомірних дій відповідача.

Позивач за первісним позовом не позбавлена права заявляти цивільний позов в кримінальному провадженні, яке було внесено ЄРДС за її заявою.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача за первісним позовом не доведено належним та допустимими доказами, що дії відповідача були незаконними, останні перебували в причинно-наслідковому зв`язку із завданими збитками, а відтак суд вважає, що підстави для стягнення збитків із відповідача на користь позивача відсутні, а відтак в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити,

В частині позовної вимоги за первісним позовом про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Моральна шкода, яку просить відшкодувати позивач полягає в тому, що внаслідок незаконних дій відповідача змінився її звичний ритм життя, вона змушена була звертатись до знайомих з проханням підвезти її родину на роботу, дітей до шкоди, позивач змушена була шукати різні способи для забезпеченя своєї сім`ї, що спричиняло їй душевні переживання.

Однак, варто вказати на те, що доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача, та причинного зв`язку між його діями та душевними стражданнями позивача, останньою, суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем за первісним позовом заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, а відтак в задоволенні даної вимоги слід також відмовити.

В частині зустрічного позову про відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Даною нормою передбачено, що відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність усіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Встановлені у статті 1166 ЦК України умови відшкодування шкоди поширюється на всі норми, що входять до глави 82 ЦК України, тією мірою, в якій їх не змінюють спеціальні правила, передбачені окремими статтями цієї глави. Названі умови разом із фактом заподіяння шкоди є підставами і юридичної відповідальності, вони утворюють одночасно і склад правопорушення.

Тобто, частина перша статті 1166 ЦК України містить пряму вказівку на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Звертаючись із зустрічними позовними вимогами, позивач вказує на те, що внаслідок неналежної експлуатації транспортного засобу відповідачем, - 28.08.2014 року в фарбувальній камері на СТО, де він здійснював підприємницьку діяльність, відбулось загоряння автомобіля, який належить відповідачу. Внаслідок пожежі було пошкоджено фарбувальну камеру, яка належить позивачу.

Однак, слід зазначити про те, що доказів на підтвердження придбання позивачем за зустрічним позовом фарбувальної камери та її вартість до зустрічного позову долучено не було, як і не було надано суду доказів неналежної експлуатації позивачем транспортного засобу, та/або інших винних дій відповідача, що призвели до загоряння автомобіля, внаслідок якого було пошкоджено цю камеру.

Крім того, позивач вказує, що фарбувальну камеру було пошкоджено майже повністю, однак, доказів фіксації конкретних пошкоджень внаслідок пожежі, матеріали справи також не містять.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження обґрунтування зустрічних позовних вимог, а відтак відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, в зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем за первісним позовом та за позивачем за зустрічним позовом по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, - відмовити.

Судові витрати за первісним позовом залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Судові витрати за зустрічним позовом залишити за ОСОБА_2 по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Н.П. Чередніченко