КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 373/1256/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4310/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року (суддя Залеська А.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності посадових осіб органу досудового розслідування,

встановив:

у вересні 2019р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення за рахунок Державного бюджету України на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000грн, завдану бездіяльністю слідчих Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що посадові особи Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проігнорували її заяву від 17 серпня 2020 року про вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та не внесли відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за її заявою у строки, передбачені законом.

Ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 4 вересня 2020 року визнано незаконною бездіяльність службових осіб Переяслав-Хмельницького відділу поліції та зобов`язано керівника органу досудового розслідування - начальника слідчого відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області або особу, яка виконує його обов`язки, забезпечити невідкладне виконання ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 17 серпня 2020 року та розпочати досудове розслідування.

Позивач зазначала, що внаслідок протиправної бездіяльності співробітників Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, їй було спричинено моральну шкоду, оскільки вона змушена була докладати зусиль для відновлення своїх прав в порядку кримінально-процесуального судочинства через суд, що завдало їй душевних страждань. Невнесення посадовими особами Переяслав-Хмельницького ВП відомостей до ЄРДР за її заявою у строки, передбачені законом, також призвело до втрати надії на відновлення справедливості та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, тому просила стягнути моральну шкоду, яку оцінила в 20 000грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач зазначає про помилковість висновків суду щодо не доведення завдання їй моральної шкоди, оскільки неналежне виконання органами державної влади своїх повноважень, що призвело до порушення її прав, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Також позивач вважає, що відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я не свідчить про те, що вона не зазнала страждань та приниження, а отже, не свідчить, що їй не завдано моральної шкоди. Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння їй моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницький відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській областіпросить відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, та недоведеність позивачем завдання їй моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами підтверджено, що ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 4 вересня 2020 року визнано незаконною бездіяльність службових осіб Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, яка полягає у незабезпеченні внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17 серпня 2020 року; зобов`язано керівника органу досудового розслідування - начальника слідчого відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області або особу, яка виконує його обов`язки, забезпечити невідкладне виконання ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17 серпня 2020 року та розпочати досудове розслідування.

У скарзі до слідчого судді та у позовній заяві позивач стверджує, що подавала до органу досудового розслідування заяву-повідомлення від 17 серпня 2020 року про вчинення відносно неї хуліганських дій з боку конкретних осіб, що, на її думку, підпадає під кваліфікацію ч. 2 ст. 296 КК України.

Відомостей про виконання ухвали суду матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди, а оскарження бездіяльності посадових осіб Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській областіщодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР свідчить про реалізацію нею свого права на оспорювання процесуальної діяльності посадових осіб органу досудового розслідування і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується

особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або

заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довела належними і допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди внаслідок невнесення посадовою особою Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області відомостей про вчинення кримінального правопорушення за її заявою від 17 серпня 2020 року, причинний зв`язок між діями посадової особи поліції та настанням тих негативних наслідків, на які вона посилалася.

Факт того, що ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного

суду Київської області від 4 вересня 2020 року зобов`язано керівника органу досудового розслідування - начальника слідчого відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській областіабо особу, яка виконує його обов`язки, забезпечити невідкладне виконання ст. 214 КПК України щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 17 серпня 2020 року та розпочати досудове розслідування, не доводить заподіяння їй шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю посадової особи Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області, яка виразилась у невнесенні відомостей про вчинене кримінальне правопорушення в ЄРДР, та настанням шкоди.

Такий висновок є аналогічним висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 686/3050/19.

Колегія суддів вважає, що права ОСОБА_1 були відновлені ухвалою слідчого судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 4 вересня 2020 року, що є достатньою сатисфакцією із урахуванням обставин цієї справи.

Доводи апеляційної скарги щодо неповноти з`ясування судом обставин справи та оцінки наданих позивачем доказів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, які досліджувались судом та яким надано належну правову оцінку у судову рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк