ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1373/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.

секретар судового засідання Філіпчук О.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/10470/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 07.12.2010 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Вподальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 55000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 12.04.2021 виникла заборгованість у розмірі 63111 грн 21 коп, з яких: 53440 грн 57 коп заборгованість за тілом кредиту; 15214 грн 91 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2568 грн 82 коп заборгованість за нарахованими відсоткам; 7101 грн 82 коп заборгованість за простроченими відсотками. Зважаючи на викладене, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 63111 грн 21 коп заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.12.2010 та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 53440 грн 57 коп та судовий збір в сумі 1923 грн 72 коп. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що підписана ним анкета-заява від 07.12.2010 не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок та строк повернення кредиту, а також відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання, крім того вона не містить згоди відповідача щодо встановлення процентної ставки. Апелянт зазначає, що Умови та правила надання банківських послуг, які ним не були підписані, не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 07.12.2010 шляхом підписання Анкети-заяви, а тому не має підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді строк виконання кредитного зобов`язання, а також нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги відсотків, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщенні на банківському сайті www.privatbank.ua, не надав до суду підтверджень, що саме ці витяг з Умов та витяг з Тарифів були роз`ясненні та надані відповідачу для ознайомлення, і що він погодився з ними. Апелянт вказує, що за весь період користування карткою, ним витрачено 166 230 грн 57 коп, а внесено 144 302 грн 03 коп і залишок фактичної заборгованості перед Банком становить 21 928 грн 54 коп. З огляду на зазначене, відповідач просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та в цій частині постановити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 07.12.2010 в сумі 21928 грн 54 коп, в задоволені решти вимог відмовити та вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Встановлено, що апелянтом оскаржується судове рішення в частині задоволених позовних вимог, в решті рішення учасниками справи не оскаржується.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 кредитного договору від 07.12.2010 підтверджується письмовою Анкетою - заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, який погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з Договором до його укладення і погодився з його умовами (а.с.15).

Як слідує із довідки АТ КБ «ПриватБанк» між Банком та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким позичальником було отримано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії - 04/70, НОМЕР_2 10/12, НОМЕР_3 11/13, НОМЕР_4 10/16, НОМЕР_5 02/17, НОМЕР_6 06/17, НОМЕР_7 04/18, НОМЕР_8 03/22, НОМЕР_9 - 10/23 (а.с. 13).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір №б/н) вбачається, що зміна кредитного ліміту по картковому рахунку № НОМЕР_1 відбулася 08.05.2013 до 20000 грн, 12.06.2013 до 21000 грн, 11.03.2015 до 25000 грн, 23.03.2017 до 40000 грн, 30.10.2017 до 50000 грн, 02.04.2018 до 51500 грн, 20.02.2020 до 55000 грн, 10.06.2020 до 0, 00 грн (а.с.14).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 51-61).

За розрахунками Банку, доданими до позову, відповідач за період з 01.10.2018 до 12.04.2021 має кредитну заборгованість у розмірі 63111 грн 21 коп, з яких: 53440 грн 57 коп заборгованість за тілом кредиту; 15214 грн 91 коп заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2568 грн 82 коп заборгованість за нарахованими відсоткам; 7101 грн 82 коп заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 11-12).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що до яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздріб на торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує,що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогцього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості за кредитом АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2015, 30.09.2018, 12.04.2021; Анкету - заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Наказ №906 СП-2010-256 від 06.03.2010 «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку і усіх дочірніх банків»; виписку по рахунку позичальника; довідки про виданні карти ОСОБА_1 і про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 2568,82 грн та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7101,82 грн, суд першої інстанції виходив із того, що при укладення договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживача» про повідомлення позичальника про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Рішення суду в цій частині учасниками справи не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Стягуючи із ОСОБА_1 53440, 57 грн заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а тому наявні підстави для їх стягнення.

Проте колегія суддів не погоджується із такими висновками суду в частині визначення розміру заборгованості за кредитом, виходячи із недоведеності позивачем наявності такої заборгованості.

Враховуючи розрахунки заборгованості за договором №б/н від 07.12.2012 укладеного між Банком та ОСОБА_1 станом на 31.05.2015, 30.09.2018, 12.04.2021 (а.с. 6-12), що надані Банком та виписку по рахунку ОСОБА_1 , що в розумінні норм процесуального законодавства є належним та достовірним доказом (а.с. 51-61) встановлено, що позичальник фактично отримав у АТ КБ «ПриватБанк» і використав кредитні кошти в розмірі 166230,57 грн, а повернув 144302,03 грн.

Отже, станом на 12.04.2021 у позичальника наявна заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.12.2010 в розмірі 21928,54 грн.

Оскільки суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та неповернення їх в повному розмірі, тому оскаржуване рішення в частині визначення розміру заборгованості по тілу кредиту, що підлягає до стягнення із відповідача слід змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості за тілом кредиту до 21928,54 грн.

А отже, з огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та зміни оскаржуваного судового рішення підлягає до зменшення стягнутий із ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір до 787,69 грн (2270 грн (судовий збір, що підлягав сплаті при подані позовної заяви) * 34,7 (% задоволених позовних вимог) / 100); та у зв`язку із повним задоволенням апеляційної скарги підлягає до стягнення, понесені ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3405 грн (квитанція №MP_AB01108SKLV_20426026 від 28.07.2021, а.с.99).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та судового збору змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту до 21928 (двадцять одна тисяча дев`ятсот двадцять вісім) грн 54 коп та судового збору до 787 (сімсот вісімдесят сім) грн 69 коп.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_10 ) 3405 (три тисячі чотириста п`ять) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко