Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/3339/17
номер провадження 2/695/43/21

11 березня 2021 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря судового засідання Біліченко С.В.,
представника позивача адвоката Гарильченка В.М.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача адвоката Чирви О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,у якій просила стягнути з відповідача на свою користь 2073.41 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. і судовий збір у розмірі 1280 грн.
Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 08 вересня 2016 року за місцем проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було вчинено адміністративне правопорушення за ознаками ст. 173 КУпАП, внаслідок чого своїми діями відповідач пошкодив вікна позивачки на загальну вартість 2073.41 грн. Позивачка була змушена витратити вказану суму коштів на придбання та установку нових вікон, однак зазначених коштів відповідач позивачці не повернув.
Окрім того позивачка вказує, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевному переживанні, приниженні та емоційному потрясінні, адже окрім спричинення їй матеріальної шкоди відповідач виражався на її адресу нецензурною лайкою та принижував її як жінку, її честь, гідність серед односельців.
Крім того позивачка, відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.03.2017 року понесла витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та сплатила судовий збір у розмірі 1280 грн., які просила стягнути із відповідача.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував факт заподіяння позивачці матеріальної та моральної шкоди та вказував, що факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП не встановлено, оскільки провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. Належні докази на підтвердження розміру заподіяної шкоди, на яку вказує позивачка, матеріал справи не містять, а додані до матеріалів справи товарні чеки та квитанції містять суттєві суперечності, що позбавляє можливості вважати їх належними доказами по справі. Таким чином відповідач наполягає, що ОСОБА_1 не довела належними доказами як факт заподіяння їй шкоди за його участі так і розмір завданої шкоди, так як матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Окрім того належних доказів заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 також не надала, а розмір такої шкоди встановлений лише спираючись на доводи останньої.
У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Гаврильченко В.М. на задоволенні позову наполягали та вказували, що ОСОБА_2 вчинив сварку із позивачкою, в ході якої схопивши стільчик почав бити вікна, а коли вона викликала поліцію, то він утік. Стверджували, що розмір заподіяної шкоди стверджується наданими доказами, а розмір моральної шкоди обґрунтовується сильним стресом позивача, а також її станом здоров`я, яка тяжко хворіє.
Відповідач та його представник - адвокат Чирва О.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували в повному обсязі та вказували, що ОСОБА_2 08.09.2016 року був на роботі до 17 год. 30 хв., а тому ніяк не міг бути у позивачки та заподіяти їй шкоду у вказаний нею час, окрім того до відповідальності за вчинення інкримінованого йому правопорушення не притягувався, а тому належні докази його вини відсутні.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив, що він 08.09.2016 року близько 20 год. приїхав до ОСОБА_2 в гості, де був чоловік на ім`я ОСОБА_4 , який допомагав ОСОБА_2 ремонтувати автомобіль. Потім вказаний чоловік поїхав, а він із дружиною, перебували в нього в гостях до 23 год., вечеряли та спілкувались.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що товаришує із ОСОБА_2 та допомагає йому із ремонтом автомобіля. 08.09.2016 року вона разом поверталися із роботи близько 17 год. 30 хв. та заїхали до нього додому де ремонтували автомобіль. Близько 20 год. 30 хв. до нього приїхав його кум , а тому він поїхав додому.
Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків приходить до наступного висновку.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч.,ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Разом із тим позивачем належним чином не було доведено порушення її прав ОСОБА_2 та наявності достатніх підстав для відшкодування ним матеріальної та моральної шкоди з огляду на наступне.
Свої доводи позивачка мотивує тим, що відносно ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, а в подальшому постановою суду провадження по даній справі було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, що на думку позивача та її представника безумовно свідчить про вчинення відповідачем вказаного правопорушення.
Разом із тим досліджуючи матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 судом встановлено, що 11.10.2016 року відносно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №618126 за яким ОСОБА_2 було інкриміновано вчинення правопорушення передбаченого ст.. 173 КУпАП. При цьому у вказаному протоколі було зазначено, що ОСОБА_2 08.09.2016 року о 17 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 в домоволодінні ОСОБА_6 вчинив хуліганські дії, пошкодив вікна, ображав нецензурною лайкою.
Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.02.2017 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
При цьому у самій постанові не встановлюється вина ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а лише зазначається зміст протоколу на підставі якого здійснюється розгляд справи.
Окрім того із змісту вказаної постанови суду та протоколу про адміністративне правопорушення не можливо дійти до переконання про характер таких пошкоджень, зокрема вказано саме про пошкодження вікна, а не його знищення, їх кількості необхідності заміни, тощо.
Разом із тим із доданих на підтвердження наявності шкоди та обґрунтування її розміру товарних чеків та квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 03.11.2016 р. року сплатила 973 грн. за виготовлення рами віконної, скління вікон, оббивку їх штапиком. Однак враховуючи час сплати, який відбувся майже через два місяці після події, які вказані у зазначеному вище протоколі про адміністративне правопорушення та характер виконаної роботи, з урахуванням відсутності належних відомостей про завдану шкоду, неможливо встановити реальний характер таких робіт та їх проведення саме у зв`язку із діями відповідача.
Суд погоджується з доводами відповідача про неналежність доказів про сплату 953.41 грн. за скло та 145 грн. за «табуретку малу», оскільки із наданих суду товарних чеків, неможливо встановити дані покупця та продавця вказаних товарів, та відсутній зв`язок між діями відповідача та необхідності придбання зазначеної табуретки.
Зазначені вище обставини та пояснення вказаних свідків, спростовують доводи позивачки стосовно обставин заподіяння їй шкоди як матеріальної так і моральної.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З поданих суду та досліджених доказів суд не може констатувати факт того, що дійсно мало місце пошкодження вікон про які зазначає позивачка, а остання змушена була понести вказані витрати в наслідок неправомірних дій відповідача.
Отже з доводів та доказів поданих стороною позивача не встановлено, що зазначені вище пошкодження мали місце внаслідок протиправних дій відповідача та є наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наявною шкодою.
При вирішенні даного спору встановленню підлягали такі обставини, як наявна майнова шкода, що мала б бути завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача майну позивачці. Однак суду не доведено наявності неправомірних дій чи бездіяльності відповідача, їх обсягу та конкретних даних, у чому у відповідача такі дії чи бездіяльність проявились та у який період часу, чим такі факти об`єктивно та беззаперечно доводяться.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що шкода відшкодовується власникові пошкодженого майна винною особою, однак суду не доведено пошкодження власності позивачки і законні підстави про стягнення на її користь суми матеріальних та моральних збитків з відповідача.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювана та спричиненою шкодою.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, жодні докази заподіяної моральної шкоди позивачці матеріали справи не містять, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України.
Отже, на переконання суду, розглядаючи дану цивільну справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих, зокрема, позивачем доказів, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог то стягнення із відповідача на користь позивача суми сплаченого позивачем судового збору та витрат на правову допомогу не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 23, 141,247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 22 березня 2021 року.