Справа № 201/2623/21
Провадження № 2/201/1851/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 вересня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 15.03.2021р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири (а.с. № 3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.04.2021р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№25).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що вона є власницею кв. АДРЕСА_1 . 30.10.2020р. внаслідок порушення ведення будівельних робіт та несанкціонованого втручання в систему опалення (водопостачання), відбулося залиття житлового приміщення (кв. АДРЕСА_1 ). Сума завданих збитків за результатами звіту про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, складає 41 323 грн., що підтверджується звітом про оцінку. Майнова шкода складається з пошкодженого ламінату, плінтусу, натяжної стелі, електричної проводки, шпалер, шпаклівки, гіпсокартону, побутової техніки. Причиною залиття є самовільне втручання в систему опалення з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , про що складено акт 30.10.2020р. Оскільки квартира АДРЕСА_3 на праві власності належить ОСОБА_2 , позивачка (посилаючись на ст.ст.3, 16, 22, 23, 319, 383, 1166, 1167 ЦК України) просила стягнути з відповідачки на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 41 323грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000грн., яка їй спричинена залиттям та яка виразилася в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. В рахунок компенсації судових витрат, позивачка просила стягнути з відповідачки свою користь судовий збір у розмірі 908грн. та витрати по експертній оцінці вартості матеріального збитку пошкоджень у розмірі 1 750грн.

Представник позивачки адвокат Кузьмін Р.В. (діє за ордером від 16.06.2021р. а.с. № 34) в заяві до суду від 27.09.2021р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Просив справу розглядати за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. № 38).

В судові засідання по справі, які призначалися на 16.06.2021р. та 27.09.2021р., відповідачка повторно не з`явилася, про дати судових засідань була повідомлена належним чином, а саме за адресою, яка надана ВОМІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області (а.с. № 24), втім, до суду поверталися конверти з позначками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 29, 35).

Крім того, про дату судового засідання 27.09.2021р. відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. № 36). Про причини неявки відповідачка суд не сповістила, заяв про відкладення розгляду справи не надала.

За вищезазначеного, з урахуванням заяв представника позивачки та повторної неявки відповідачки, суд ухвалив у справі 27.09.2021р. заочне рішення у відповідності до положень ч.4 ст. 223 та ч.2 ст. 247, ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. № 8-9).

Відповідачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с. № 10-11).

Внаслідок порушення ведення будівельних робіт та несанкціонованого втручання в систему опалення (водопостачання) 30.10.2020р. відбулося залиття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності позивачці.

Позивачкою в якості доказу нанесених збитків саме з боку відповідачки надано акт про наслідки залиття житлового приміщення, який було складено 30.10.2020р. комісією ТОВ «Перспектива-Дніпро» (а.с. № 21-22).

Сума завданої матеріальної шкоди за результатами Звіту про оцінку вартості матеріального збитку від пошкодження оздоблення приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, який було зроблено Новомосковським бюро експертної оцінки, дата оцінки 05.11.2020р., складає 41 323 грн. (а.с. № 12-17, 18). Майнова шкода складається з пошкодженого ламінату, плінтусу, натяжної стелі, електричної проводки, шпалер, шпаклівки, гіпсокартону, побутової техніки. Внаслідок залиття відповідачкою квартири, що належить позивачці, потребується значний відновлювальний ремонт.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76, перепланування житлових приміщень, що погіршує умови експлуатації та проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Згідно зі ст. 152 ЖК України, п. 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992р. № 572, переобладнання й перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Виходячи зі змісту позовних вимог та наданих позивачкою документів до позову, не вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 отримувала відповідного дозволу на перепланування сантехнічного обладнання, і здійснила самовільне втручання в систему опалення.

Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже з огляду на зміст вказаної норми матеріального права та положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, повинен, зокрема, довести такі складові: протиправну поведінку відповідача; настання шкоди; вину завдала шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, а відповідач, якщо він заперечує проти позову, - відсутність вини у завданні шкоди.

На підтвердження винності і протиправності дій відповідачки та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою, позивачка посилається на акт про залиття житлового приміщення від 30.10.2020р., який було складено комісією ТОВ «Перспектива-Дніпро» та у якому зазначено, що причиною залиття є самовільне втручання в систему опалення з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 , що належить відповідачці ОСОБА_2 , над квартирою АДРЕСА_4 , що належить позивачці ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеним, що відповідачка своїм самовільним втручанням в мережу сантехнічного обладнання у належній їй на праві власності квартирі, допустила витік води, яка потрапила у квартиру позивачки, чим завдала майнової шкоди.

Згідно з приписами ст. 1192 ЦК України, яка встановлює способи відшкодування шкоди, суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підтвердження розміру майнової шкоди, як зазначалося вище, позивачкою надано Звіт з визначення розміру майнової шкоди, відповідно до якого вартість матеріального збитку від пошкодження оздоблення та меблів приміщень житлової квартири, вчиненого внаслідок залиття, за адресою: АДРЕСА_6 за результатом оцінки складає - 41 323грн.

Суд вважає доведеним факт, що винними діями відповідачки (самовільне втручання в мережу сантехнічного обладнання), позивачці завдано матеріальної шкоди в зазначеному розмірі.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яка завдана залиттям квартири, суд зазначає наступне.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди, визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду від 14.07.2020р. у справі № 460/1061/19 зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 цієї постанови згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що винні неправомірні дії відповідачки спричинили позивачці душевні страждання, викликані пошкодженням належного їй майна. Така моральна шкода виразилася в негативних емоціях для позивачки та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.

Втім, суд вважає, що сума, в яку оцінила для себе моральну шкоду позивачка (5 000грн.), є явно завищеною та такою, що не відповідає ступеню та характеру моральних страждань.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2 000грн.

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню в частині відшкодування матеріальної шкоди та частковому задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідачки на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору (908грн. - а.с. № 2) пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 849 грн. 20коп. (43 323 грн. х 908грн. : 46 323грн. = 849 грн. 20коп.), а також витрати по оплаті експертної оцінки вартості матеріального збитку від пошкодження у розмірі 1 750грн., яка була проведена Новомосковським бюро експертної оцінки, яке в свою чергу має ліцензію на такий вид експертної оцінки (а.с. № 12-17, 18, 19).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 16, 22, 23, 319, 383, 1166, 1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995р., постановою Верховного Суду від 14.07.2020р. у справі № 460/1061/19, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 274, 275, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної залиттям квартири 41 323грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири 2 000грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 849 грн.20коп., витрати по оплаті експертної оцінки вартості матеріального збитку від пошкодження у розмірі 1 750грн., а разом 2 599 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.