Справа № 188/1566/20
Провадження № 2/188/100/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурда П.О.,

при секретарі Олійник В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В 2010 році за його згоди в цьому житловому будинку була зареєстрована невістка ОСОБА_2 , яка з моменту реєстрації місця проживання в будинку жодного дня не проживала, рівно як і не цікавилася станом будинку, не вчиняла його поточний ремонт, інше утримання будинку та взагалі не з`являлася за місцем реєстрації свого проживання з 2010 року.

Посилаючись на ст. 61, 150, 156 Житлового кодексу (далі ЖК) УРСР ст.ст. 391, 405 Цивільного кодексу (далі ЦК) України позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 04 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи по суті на 25 березня 2021р.

Відповідач відзив на позов не надала.

Позивач до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи визнання відповідачем позову, суд відповідно до цих норм процесуального права у судовому засіданні ухвалив рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивачу згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2020, номер запису: 38876731, належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В 2010 році за його згоди в цьому будинку була зареєстрована відповідач. Вона з моменту реєстрації в будинку не проживала, не вчиняла його поточний ремонт, інше утримання будинку і не з`являлася за місцем реєстрації свого проживання. Вказаний факт підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 03.11.2020 року депутатом Осадченської сільської ради, у якому зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , але фактично за вказаною адресою не проживає з 2010 року.

Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач в житловому приміщенні за вказаною адресою не проживає більше десяти років, в добровільному порядку з реєстрації не знялася, зв`язок з нею відсутній, сторони не спілкуються. Бездіяльність відповідача суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю.

За нормою ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

У статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 41 Конституції України, статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Разом з тим, відповідно до статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Судом встановлено, що позивач є власником житла, а відповідач не є колишнім або теперішнім власником житла за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач є колишнім членом сім`ї власника, відсутнім без поважних причин понад один рік, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що позов задоволено повністю, судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., підтверджені квитанцією банку (а.с.1), згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, статті 1 Першого Протоколу, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР та керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 13, 76-82, 141, 176,247, 263-265, 273, 280-289, 352, 354ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя П. О. Бурда