справа № 489/4814/20
провадження №2/489/552/21
30 березня 2021 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить вищевказаний житловий будинок. За вказаною адресою зареєстровані: позивач, його дружина - ОСОБА_3 , його донька - ОСОБА_4 , його онуки - ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 . Відповідач перебував у цивільному шлюбі з донькою позивача з 2008 року по 2019 рік. Протягом останніх декількох років стосунки у подружжя розладились і вже тривалий час вони проживають окремо. Відповідач не проживає в будинку позивача з 10.08.2019, тобто понад один рік, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні будинку не приймає, його особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. Реєстрація відповідача в спірному будинку порушує права позивача на вільне користування та розпорядження майном, оскільки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на відповідача. Крім того, позивач не має можливості оформити субсидію, чим порушуються його права, тому він змушений звернутися за захистом до суду.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
У судове засідання, призначене на 18.03.2021, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності та відсутності свого представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.
Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 04.07.1995, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, та договору дарування від 16.05.2001, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Н.В., ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про реєстрацію особи №16.27-657-2020 від 07.10.2020 підтверджується, що відповідач дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою.
Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.09.2020 засвідченим сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтверджується, що відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , фактично не проживає починаючи з 10.08.2019.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.
Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник будинку, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою його нерухомого майна зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок тисяч гривень 80 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 30.03.2021.
Суддя І.В.Коваленко