Справа № 638/2171/21
Провадження № 2/638/3259/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шевченко І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 (далі за текстом відповідач), в якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/15850/20 від 27 листопада 2020 року та стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/3 на 1/6 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення повноліття дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що судовим наказом Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року за позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 чистини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини, щомісячно, починаючи з 18.11.2020 в до повноліття дітей. Позивач не має можливості сплачувати суму аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку, оскільки крім дружини та дітей утримує батьків, які мають важкі захворювання та періодично потребують вартісного лікування. Крім того, позивач вимушений знаходитися на тривалій реабілітації через наявну низку захворювань та задля збереження та підтримання нормальної життєдіяльності вимушений проходити також вартісне лікування. Зазначає, що 11.10.2018 позивач уклав договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , ціна договору становить 590235,00 грн. у зв`язку з чим вимушений був взяти у борг 195000,00 грн. Згідно довідки про доходи Харківської філії Концерну РРТ заробітна плата позивача за 2020 рік без врахування виплати аліментів складає 258771,66 грн. Позивач на час звернення до суду проживає спільно з відповідачем. Оскільки відповідач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач буде змушений винаймати інше житло для проживання, що також вплине на його фінансовий стан. Враховуючи викладене, позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 1/3 на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

29 квітня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що позивачем не надано доказів допомоги батькам на лікування. Доводи позивача про надання фінансової допомоги батькам спростовуються тим фактом, що батько позивача надав останньому у борг 180000 грн. про що свідчить боргова розписка. Вказує, що середньомісячний дохід позивача становить 23000 грн. Позивач не несе жодних витрат, пов`язаних з харчуванням, освітою та побутом дітей, а лише, починаючи з листопада 2020 року, щомісячно сплачує аліменти з заробітної плати в середньому розмірі 2000 грн. на кожну дитину. Також зазначає, що позивачем не доведеного наявність боргу у розмірі 195000 грн. оскільки згідно декларацій позивача за 2018, 2019 та 2020 року вказаний кредит відсутній. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволені позовних вимог позивача в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено що 17 листопада 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у відділі реєстрації актів громадського стану Стрийського міського управління юстиції Львівської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №449.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Згідно копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24 липня 2012 року та НОМЕР_2 24 січня 2006 року батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Судовим наказом Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини, щомісячно, починаючи стягнення з 18.11.2020 року і до повноліття дітей.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо наявності передбачених чинним законодавством підстав для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, позивач посилається на те, що на його утриманні перебувають батьки, які мають важкі захворювання та потребують періодичного вартісного лікування, однак доказів на підтвердження такої допомоги позивачем не надано.

Суд не приймає до уваги як належні докази на підтвердження обставин про зміну матеріального стану долучені до позову ксерокопії чеків про придбання товарів та медичних препаратів, оскільки не відомо ким вони були придбані та чи були призначені лікарем придбані медичні препарати.

Також, суд відхиляє доводи позивача про наявність у останнього копій боргових зобов`язань в сумі 195000 грн. оскільки наявність копій розписок від батька та сестри позивача не є безумовним фактом наявності боргу.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи, що утримувати дітей зобов`язані обоє батьків, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, які могли бути підставою для зменшення визначеного розміру аліментів.

Щодо заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно ч. ч. 3, 8ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правової допомоги б/н від 01 квітня 2021 року, довідку про сплату гонорару в розмірі 6000 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги по справі №638/2171/21 та акт прийняття-передачі наданих послуг від 11 жовтня 2021 року.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, на що неодноразово наголошувалося Верховним Судом.

В свою чергу, відповідачем не надано до суду розрахунок витрат на правничу допомогу, детальний опис робіт (наданих послуг), платіжний документ на оплату адвокатських послуг тощо.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на надання професійної правничої допомоги, тому в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів - відмовити.

В задоволені заяви ОСОБА_2 про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу-відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя Л.М. Рибальченко