ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/4281/20 Головуючий суддя І інстанції Остропілець Є. Р.
Провадження № 22-ц/818/2559/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Остропілець Є.Р., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» та АТ «СК «Мега-гарант» про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

30 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовна заява мотивована тим, що 12.10.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 , було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5032195, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

Вказав, що 13.06.2019 року о 09:00 в м. Харків по вул. Асхарова, мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21213» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу від 13.06.2019 року, відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку.

Відповідно Постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.08.2019 року по справі №638/11346/19 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача.

Згідно Рахунку-фактури №000003891 від 19.06.2019 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала: 36 875 (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 24 коп.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту №08419-02 від 22.07.2019 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі: 36 875 (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням №19374 від 22 липня 2019 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 36 875 (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 24 коп.

Вказав, що оскільки цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу «ВАЗ 21213» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована за Полісом №АМ/5234667 в АТ «СК «Мега-гарант», то керуючись ст.ст.6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до АТ «СК «Мега-гарант» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу.

АТ «СК «Мега-гарант» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих відповідачем збитків в розмірі 27 268 (двадцять сім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 84 коп.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом №АМ/5234667 склала: 9 606 (дев`ять тисяч шістсот шість) грн. 40 коп.

15.07.2020 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 , позивачем по справі, укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору.

Позивач вважає, що новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5-01 від 12.10.2018 року.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь завданні збитки в порядку зворотної вимоги (регресу) в розмірі: 9 606, 40 грн.; витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 840,80 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Зазначив, що відповідно до ст.1194 ЦК України відшкодовується різниця саме між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Вказав, що у страховика відповідача не виник обов`язок відшкодування різниці у вигляді фізичного зносу, а тому така різниця має бути сплачена безпосередньо відповідачем.

Зазначив, що до позивача як нового кредитора перейшло відповідне право стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховим відшкодуванням за полісом №АМ 5234667 (оціненою шкодою).

Посилався на правові висновки касаційного суду викладені у постанові від 31 травня 2017 року у справі №6-2969цс16, у справі 201/1431/16-ц від 03 жовтня 2018 року, у справі №522/538/17 від 13.05.2019.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 березня 2021 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Самойленка Петра Миколайовича задоволено.

Залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» та АТ «СК «Мега-гарант».

У письмових поясненнях голова правління АТ «СК «Мега-гарант» Погорєлова Н.В. зазначила, наступне.

AT СТ МЕГА-ГАРАНТ при здійсненні виплати страхового відшкодування ПрАТ СК ВУСО за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5234667 керувався як умовами Договору так і вимогами ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України про ОСЦПВВНТЗ.

AT СК МЕГА-ГАРАНТ сплатив ПрАТ СК ВУСО суму страхового відшкодування в розмірі 27 268,84 грн. двома частинами:

-суму в розмірі 19 266,30 грн. за платіжним дорученням №2953 від 10.09.2019 р.

-суму в розмірі 10 104,54 грн. за платіжним дорученням №6731 від 15.07.2020 р. (в тому числі суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн.), яка була сплачена згідно з рішенням Господарського суду Харківської області від 03.07.2020 р. по справі №922/1369/20.

Окрім того, у рішенні Господарського суду Харківської області від 03.07.2020 р. по справі №922/1369/20 за позовом Приватного Акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО до Акціонерного товариства Страхова компанія МЕГА-ГАРАНТ про стягнення страхового відшкодування, міститься розрахунок суми страхового відшкодування, що підлягає виплаті з AT СК МЕГА-ГАРАНТ на користь ПрАТ СК ВУСО з урахуванням положень статті 29 Закону України про ОСЦПВВНТЗ, яка складається з: 18 065,24 грн. + 6 935,00 грн. + 11 885,00 грн. * (1-0,64), з яких: 18 065,24 грн. - вартість ремонтно- відновлювальних робіт; 6 925,00 грн. - вартість матеріалів окраски; 11 885,00 грн. - вартість складових частин; 0,64 - коефіцієнт фізичного зносу. Враховуючи, що Полісом АМ/00523466 встановлена франшиза у розмірі 2000,00 грн., то AT СК МЕГА-ГАРАНТ мав відшкодувати ПрАТ СК ВУСО 27 268,84 грн. (роздруківка рішення Господарського суду Харківської області від 03.07.2020 р. по справі №922/1369/20 з сайту Єдиний державний реєстр судових рішень додається до цих пояснень). Таким чином, рішення Господарського суду Харківської області від 03.07.2020 р. по справі №922/1369/20 має преюдиційне значення при розгляді у даній справі.

У письмових поясненнях представник ПрАТ «СК «ВУСО» Пронякін Є.В. зазначив наступне.

13.06.2010 до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся ОСОБА_3 . Згідно умов договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається Страховиком, виходячи із суми заподіяного збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої Страховиком. Відповідно до рахунку СТО (рахунок-заказ № СЗк-001008 від 24.09.2019) вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 36875,24 грн. Керуючись умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту №5032195 від 12.10.2018 року, ПрАТ "ВУСО" сплатило на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 36875,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 19374 від 22.07.2019 року. На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 21213» д.н. НОМЕР_2 була застрахована у AT "СК "МЕГА-ГАРАНТ" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/005234667 (надалі - Поліс), за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн., франшиза -2000,00 грн.

13.08.2019 за вих. № 6324/10 ПрАТ «СК «ВУСО» направило на адресу AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» претензію з вимогою про відшкодування суми понесених збитків.

AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» розглянувши претензію ПрАТ «СК «ВУСО» 10.09.2019 року сплатило на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» грошові кошти у розмірі 19 266,30 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2953 від 10.09.2019 року.

Не погодившись з розрахунком розміру страхового відшкодування, яке має сплатите AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» , ПрАТ «СК «ВУСО» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 8002,54 грн., а також витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03 липня 2020 року по справі № 922/1369/20 позовну заяву ПрАТ «СК «ВУСО» задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ) суму страхового відшкодування у розмірі 8002,54 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду Харківської області від 03 липня 2020 року по справі № 922/1369/20 AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» сплатило на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» 10 104,54 грн. з яких:

8002,54 грн. - сума недоплаченого страхового відшкодування

2102 грн. - витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

Дана виплата підтверджена платіжним дорученням №6731 від 15.07.2020 року (додається).

Отже, згідно рішення Господарського суду Харківської області від 03 липня 2020 року по справі № 922/1369/20 з AT «СК «МЕГА-ГАРАНТ» було стягнуто вартість матеріального збитку, тобто збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому, різницю між вартістю матеріального збитку та фактичним розміром шкоди повинна відшкодувати особа, яка завдала шкоду.

15.07.2020 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісним кредитором) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий Кредитор ( ОСОБА_1 ) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору.

В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №5-01 від 12.10.2018 року .

Зазначає, що до ОСОБА_1 перейшло право вимоги та отримання різниці між вартістю матеріального збитку та фактичним розміром шкоди, яка не покривається АТ «СК «Мега гарант» в силу приписів ст.ст.12,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Цивільним Кодексом України передбачено, що зворотна вимога може бути заявлена у вигляді регресу ( ст. 1191 ЦК України) або у вигляді суброгації ( ст. 993 ЦК України).

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таке ж положення закріплено у статті 27 Закону України «Про страхування», в редакції, яка була чинною на день виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 26 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто відбувається суброгація. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Також, у пункті 27 вищезазначеної постанови зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.10.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (надалі - ПрАТ «СК «ВУСО») та ОСОБА_3 , було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №5032195, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

Відповідно вказаного Договору добровільного страхування наземного транспорту №5032195 від 12.10.2018, страхова сума за договором агреганта складає 100 000, 00 грн., ліміт відповідальності Страховика при укладенні Європротоколу становить 50 000, 00 грн.

13.06.2019 року о 09:00 в м. Харків по вул. Асхарова, мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21213» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень, що підтверджується Актом огляду транспортного засобу від 13.06.2019 року, відповідно до чого Страхувальник зазнав матеріального збитку.

Чинною Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.08.2019 року по справі №638/11346/19 вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини Відповідача.

Згідно Рахунку-фактури №000003891 від 19.06.2019 року загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Honda Civic», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала: 36 875 грн. 24 коп.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування, на підставі страхового акту №08419-02 від 22.07.2019 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі: 36 875 (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням №19374 від 22 липня 2019 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав 36 875 (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 24 коп.

Цивільно-правова відповідальність Відповідача як водія транспортного засобу «ВАЗ 21213» державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », була застрахована за Полісом №АМ/5234667 в АТ «СК «Мега-гарант», то керуючись ст.ст.6, 9, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» звернулося до АТ «СК «Мега-гарант» з вимогою про відшкодування збитків.

Відповідно Полісу серії АМ № 005234667, ліміт за шкоду життю та здоров`ю становить 200 000,00, ліміт за шкоду майну становить 100 000,00 грн.

АТ «СК «Мега-гарант» відшкодувало ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих Відповідачем збитків в розмірі 27 268 (двадцять сім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 84 коп.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом №АМ/5234667 склала: 9 606 (дев`ять тисяч шістсот шість) грн. 40 коп.

Отже, АТ «СК «Мега-гарант» у даному випадку у порядку суброгації має відшкодувати матеріальну шкоду згідно Рахунку-фактури №000003891 від 19.06.2019 року в межах ліміту відповідальності відповідно договору добровільного страхування наземного транспорту.

15.07.2020 року, між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №15/07/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до Договору.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц(провадження № 14-176цс18), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до ОСОБА_1 (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком АТ «СК «Мега-гарант», мають подвійну правову природу та регулюються, по-перше, умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а по-друге, умовами, визначеними у договорі добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 25 Закону України «Про страхування».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18).

Згідно страхового акту №08419-02 від 22.07.2019 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у загальному розмірі: 36 875 (тридцять шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 24 коп., що підтверджується платіжним дорученням №19374 від 22 липня 2019 року. Проте страховиком відповідача АТ «СК «Мега-гарант» було відшкодовано ПрАТ «СК «ВУСО» частину завданих Відповідачем збитків в розмірі 27 268 (двадцять сім тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 84 коп. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням за полісом №АМ/5234667 склала: 9 606 (дев`ять тисяч шістсот шість) грн. 40 коп.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03 липня 2020 року по справі № 922/1369/20 позовну заяву ПрАТ «СК «ВУСО» задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ) суму страхового відшкодування у розмірі 8002,54 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Відповідно до ст.82 ЦПК України вищевказане судове рішення має преюдиційне значення при розгляді у даній справі.

Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини ОСОБА_2 , перевищує виплачений АТ СК Мега-гарант позивачу розмір страхового відшкодування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції не перевірив умови договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та добровільного страхування від нещасних випадків (на транспорті), зокрема: чи в повному обсязі страховиком виконано зобов`язання за зазначеним договором, оскільки ці обставини мають істотне значення для визначення розміру відповідальності винуватця ДТП, тобто належно не дослідив наявні у справі докази, що мають значення для правильного вирішення спору, оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому позов підлягає задоволенню.

Частинами 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України відповідно пропорційно змінюється розподіл судових витрат по сплаті судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та відшкодовується сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 840,80 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн., а всього у розмірі 2102, 00 грн.(а.с.1,45).

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

На підтвердження надання ОСОБА_4 правової допомоги та понесених витрат, останній надав Договір про надання правової допомоги від 30 січня 2019 року, укладений ним з адвокатом Самойленко П.М., додаткову угоду №115 від 29.09.2020, акт виконаних робіт від 30 вересня 2020 року, де зазначено види виконаних робіт, витрачений час на їх виконання та їх вартість на суму 4000 грн.00 коп., платіжне доручення від 07.09.2000 про сплату ОСОБА_1 за надання правової допомоги 4000 грн.

Колегія суддів також вважає, що є правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу у сумі 4000,00 грн., які вони підтверджені позивачем (а.с.22-25).

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376,381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 19 січня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на р/р НОМЕР_3 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 320649, завдані збитки 9606 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 2102,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.