Дата документу 05.10.2021 Справа № 2-4671/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-4671/11 Головуючий у 1 інстанції: Дараган Л.В.
Провадження № 22-ц/807/2674/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В обґрунтування своєї скарги, з урахуванням доповнень, ОСОБА_1 зазначав, що в провадженні державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Копмаль Г.В. знаходиться виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-4671/11 від 27 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 грудня 2020 року державним виконавцем було складеного розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та винесено постанову про арешт коштів боржника.

Заявник вважає, що дії державного виконавця із видання зазначеної постанови та складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є неправомірними і не відповідають законодавству, оскільки ніякої заборгованості по сплаті аліментів у нього немає, а державний виконавець, визначаючи розмір такої заборгованості з урахуванням доходу, отриманого ним від продажу нерухомого майна, не врахувала, що дохід від продажу нерухомого майна не є заробітком, а є виручкою, тобто різницею між вартістю майна при його набутті та після його продажу.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника на суму 79989,55 грн. неправомірними;

зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про арешт коштів боржника від 02 грудня 2020 року;

визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 74043,33 грн. від 02 грудня 2020 року неправомірним.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні скарги.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості її доводів. Посилання ОСОБА_1 на те, що він не отримував жодних доходів від продажу нерухомого майна, суд до уваги не прийняв, оскільки під час судового розгляду скарги було достеменно встановлено, що продаж боржником нерухомого майна підлягав оподаткуванню, а тому отримані від цього продажу грошові кошти є доходом. Неподання боржником відповідної річної декларації з цього податку та не зазначення у поданій ним річній податковій декларації вказаного доходу, який підлягав оподаткуванню, не змінює статусу отриманих грошових коштів від продажу нерухомого майна як доходу, який підлягає оподаткуванню, а лише свідчить про недобросовісну поведінку боржника. Посилання представника боржника на правову позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року (справа 758/10761/13-ц), згідно якої виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, суд до уваги не прийняв з підстав їх безпідставності. Так, суд першої інстанції зазначив, що вказаний висновок щодо застосування норм права, викладений у вищевказаній постанові Верховного Суду, не може бути врахований судом під час розгляду цього спору, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами в цій цивільній справі, виникли з приводу врахування державним виконавцем до розрахунку суми аліментів доходу боржника від продажу нерухомого майна, який підлягав оподаткуванню, а тому вони не є подібними правовідносинам, які були встановлені судом у зазначеній вище постанові Верховного Суду і виникли з приводу оскарження дій державного виконавця щодо врахування до розрахунку суми аліментів доходу боржника від продажу нерухомого майна, який не підлягав оподаткуванню.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірним розрахунок заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Копмаль Г.В. у виконавчому провадженні № 30669183 від 02 грудня 2020 року № 105402 на суму 74043,33 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не досліджено продаж іншого нерухомого майна, а саме: житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1729 га. за 78096 грн., який належав скаржнику та його дружині на праві спільної сумісної власності, відповідно до ст. 60 СК України. Отже, нарахування доходу з продажу нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 та його дружині, яка не є платником аліментів є неприпустимим.

Суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував те, що державний виконавець не витребував інформацію про сплачені з продажу нерухомості Скаржником податків та здійснив нарахування заборгованості, виходячи із загальної суми проданого майна без їх врахування. Натомість, статтею 70 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника заховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

ОСОБА_1 , також вважає помилковим незастосування судом першої інстанції висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 25 січня 2021 року (№ 758/10761/13?ц). При цьому, предметом розгляду цієї скарги не були питання пов`язані із правомірністю сплати податків Скаржником, а отже посилання на те, що у Договорі купівлі-продажу зазначено про обов`язок сплати податку є безпідставним. Натомість, державним виконавцем не перевірено та не взято до уваги, що за даними з Особистого кабінету платника податків Державної податкової служби України, ОСОБА_1 не отримував доходів у 2012-2013, 2016-2017 р.р. та з нього не було утримано податки.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що дії державного виконавця та його рішення проводилися у відповідності до закону та в межах її повноважень, а тому підстав для їх скасування немає.

Стягувач зазначає, що ОСОБА_1 здійснив продаж квартири 26 грудня 2012 року за 144034 грн., які він отримав до підписання договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом, Мелітопольського міського нотаріального округу, Запорізької області, ОСОБА_4 , дослідженого у судовому засіданні. У даному договорі зазначено, що продавцю роз`яснено зміст ст. 172,179 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року та про подання до податкового органу річної декларації з цього податку. Суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку(доходу) визначається державним виконавцем у порядку встановленому СК України. Аналіз положень СК України, зокрема положень ст. 81, ч.З ст.181, ч.2 ст.182, ст.183СК України свідчить про те, що Законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел тримання грошових коштів. Положенням ст. 81 СК України визначено, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей,батьків, інших осіб, затверджується КМ України. Постановою КМ України від 26.02.1993 року № 146 затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Оскільки судом було встановлено, що продаж боржником нерухомого майна (спірної квартири) саме 26 грудня 2012 року, підлягав оподаткуванню, що свідчить про те, що, гроші отримані боржником від продажу нерухомого майна, в розумінні норм ПК України с доходом. А тому державний виконавець правомірно врахував ці доходи від продажу нерухомого майна під час складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та правомірно наклав арешт на грошові кошти боржника у межах суми звернення, з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Інші учасники своїм правом на подання відзиву не скористалися.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_5 в апеляційній скарзі не ставиться питання щодо зобов`язання державного виконавця скасувати постанову про арешт коштів боржника від 02 грудня 2020 року.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити її з вищевказаних підстав.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства (т. 2 а.с. 159-161), клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше 30 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 13).

В провадженні державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Копмаль Г.В. знаходиться виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-4671/11, виданого 27 грудня 2011 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області на підставі вищезазначеного рішення.

Встановлено також, та підтверджується матеріалам справи, що 26 грудня 2012 року, ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Васильцовою О.П. приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області 26.12.2012 року за реєстровим № 2534, здійснено продаж квартири за 144034 грн., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 52).

Також, 17 листопада 2016 року ОСОБА_7 від імені ОСОБА_1 , який виступав в якості продавця, на підставі довіреності, здійснено продаж житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1729 гектари, кадастровий номер :05:009:0031, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка відчужена разом із зазначеним вище житловим будинком, що на ній розташований, за що покупцем було сплачено визначену за домовленістю сторін грошову суму в розмірі 78096 грн. (т. 2 а.с. 47-48).

02 грудня 2020 року державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Копмаль Г.В. зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з включенням доходу від продажу вищезазначених квартири та житлового будинку в загальному розмірі 74043,33 грн. (т. 2 а.с. 45).

У цій справі платником аліментів ОСОБА_1 ініційовано судовий розгляд про визнання неправомірним розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем у ВП № 105402 на суму 74043,33 грн., з урахуванням доходу, отриманого боржником від відчуження нерухомого майна.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів.

ЦК України також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів).

Частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається зокрема і дохід від операцій з майном, розмір якого визначається відповідно до статті 172 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного року протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельні ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення. Та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковуються. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане платником у спадщину.

Таким чином, положення пункту 172.1 статті 172 ПК України містить виключення із загального правила, визначеного підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо визначення будь-якого доходу отриманого резидентами або нерезидентам від будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, доходу, отриманого від продажу рухомого та нерухомого майна, який підлягає оподаткуванню.

Отже, доходи боржника, які звільнені від оподаткування, не належать до бази відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які підлягають стягненню у виконавчому провадженні.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19) де вказав, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

У вказаній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду також дійшов висновку про відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2020 року у справі № 234/15413/17 (провадження № 61-1685св20) про те, що дохід від відчуження належного боржникові нерухомого майна, набутого ним до укладення шлюбу та народження дитини, відноситься до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а тому на такий дохід може бути здійснено нарахування аліментів у межах виконавчого провадження.

При цьому, колегія суддів не погоджується з посиланням суду першої інстанції щодо того, що в постанові Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19) правовідносини не є подібними, які були встановлені під час розгляду цієї справи.

Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати у висновках щодо застосування норм права, зазначив, що з урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Тлумачення наведених вище норм права дає підстави для висновку, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Отже, суд першої інстанції безпідставно встановив, що грошові кошти, отримані ОСОБА_1 від продажу нерухомого майна в розумінні положень ст. 81, ч. 1 ст. 195 СК України та п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів є фактичним заробітком платника аліментів, лише на підставі того, що в договорі купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року, продавцем було сплачено податок на доходи фізичних осіб. Так, предметом перегляду при вирішенні цієї скарги не є правомірність сплати податків ОСОБА_1 .

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

З копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 , вбачається, що 15 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено шлюб (т. 2 а.с. 57).

Проте, судом першої інстанції також не надано жодної оцінки доводам скаржника щодо врахування державним виконавцем при визначенні 1/3 частини доходів ОСОБА_1 всієї суми від продажу житлового будинку, не перевірено належність відчужуваного будинку до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, тощо.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що дохід від відчуження нерухомого майна не підпадає під дію переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб та на який, згідно вказаного переліку може бути здійснено стягнення в межах виконавчого провадження є такими, що заслуговують на увагу.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Встановивши, що отримані ОСОБА_1 кошти від продажу майна у розумінні положень статті 81, частини першої статті 195 СК України та пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів не є фактичним заробітком платника аліментів, а є грошовим еквівалентом майна, що належало йому до продажу, суд першої інстанції дійшли до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, про те, що дії державного виконавця щодо включення до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 вартості відчуженого ним нерухомого майна и є неправомірними, а вимоги скарги обґрунтованими, у зв`язку з чим, розрахунок заборгованості по аліментам, складений державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Копмаль Г.В. у виконавчому провадженні № 30669183 від 02 грудня 2020 року № 105402 на суму 74043,33 грн. є неправомірним.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року у цій справі скасувати, прийняти нову постановою, за якою:

«Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задовольнити.

Визнати неправомірним розрахунок заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Копмаль Галиною Василівною у виконавчому провадженні № 30669183 від 02 грудня 2020 року № 105402 на суму 74043 гривні 33 копійки.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді: