Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4638/19 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/4638/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», третя особа: Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 , через адвокатське об`єднання «Гранд груп партнерс», звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС» або страхова компанія). Просив стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на його користь страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його дружини, в розмірі 5 512 грн.; страхове відшкодування витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника, в розмірі 16 536 грн.; понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 01 грудня 2015 року на автодорозі «Майдан Копищанський - Котлярка» у с. Кашперівка Коростишівського району Житомирської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_1 , та «КАМАЗ 5511», д.р.н. НОМЕР_2 . Унаслідок зіткнення даних автомобілів, пасажир автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_2 , яка є дружиною позивача, від отриманих травм загинула. Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Зважаючи, що особи спільно завдали шкоди незалежно від наявності вини та цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «КАМАЗ 5511» на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ«ТАС», звернувся до ПрАТ «СГ«ТАС» за виплатою страхового відшкодування. ПрАТ «СГ «ТАС» відмовило у здійсненні страхової виплати, пославшись на ту обставину, що винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний водій автомобіля «Daewoo Lanos», а за таких обставин, на думку ПрАТ «СГ«ТАС», дана страхова компанія не несе відповідальності перед третіми особами за вищевказаним випадком та не має правових підстав для виплати страхового відшкодування. Відмову в здійсненні страхової виплати позивач вважає безпідставною, а тому через адвокатське об`єднання звернувся за захистом до суду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 04 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта» (а.с.104 т.1).

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду першої інстанції та через представника - адвоката Стефківського В.І. (адвокатське об`єднання «Гранд груп партнерс»), подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання витрат на професійну правничу допомогу, що понесені у суді першої інстанції та при перегляді справи судом апеляційної інстанції. Доводи апеляційної скарги грунтуються на тому, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на те, що в даному випадку мало місце завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки та не застосував до спірних правовідносин частину другу ст.1188 ЦК України. Має місце солідарна відповідальність. Посилання суду на те, що ДТП сталося з вини ОСОБА_4 і лише він має нести цивільно-правову відповідальність є помилковими, оскільки шкода заподіяна потерпілій ОСОБА_2 внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Судом при ухваленні рішення не було враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 10 січня 2019 року в справі №274/4882/17-ц, від 24 лютого 2021 року в справі №195/646/19.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Наполягає на тому, що у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, в силу ст.1188 ЦК України шкода відшкодовується саме винною особою. Смерть ОСОБА_2 настала з вини водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_3 , у зв`язку з чим в силу ст.1188 ЦК України саме він є відповідальним за заподіяний збиток. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos» застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АІ/5787314. На думку ПрАТ «СГ «ТАС», позивач не має права на отримання страхового відшкодування за полісом №АІ/7659472, оскільки при даній ДТП не виникла цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «КАМАЗ 5511» ОСОБА_5 , а в силу положень ст.ст.1188,1194 ЦК України має право на отримання відшкодування від ОСОБА_3 та страхового відшкодування від ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АІ/5787314. Окрім того, навіть, якби у нанесенні шкоди була присутня вина обох водіїв, страхові компанії, якими застрахована цивільно-правова відповідальність водіїв, сплачували по 50% страхового відшкодування, а не солідарно. Також страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, здійснюється страхове відшкодування в розмірі документально підтверджених витрат на поховання, але не більше 12 мінімальних заробітних плат на дату ДТП. Страховик, який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, здійснює виплату страхового відшкодування, загальних розмір якого стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), для чого необхідно встановити коло осіб, які мають право на отримання страхового відшкодування.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дата, час і місце розгляду справи, також не перешкоджає розгляду справи. Участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що смерть ОСОБА_2 наступила внаслідок дій водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого на момент настання ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта». Звертаючись до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПрАТ «СГ «ТАС», позивач посилався на застосування до спірних правовідносин положень частини першої ст.1190 ЦК України. Проте, у даній справі за позовом ОСОБА_1 винною особою у вчиненні ДТП є ОСОБА_3 , а взаємопов`язаності, сукупності дій або дій з єдиним наміром водіїв транспортних засобів не встановлено, а тому такі водії не несуть солідарної відповідальності перед потерпілим, а за спричинену шкоду має відповідати винна особа. За таких обставин, позивач має право на отримання відшкодування від ОСОБА_3 та страхового відшкодування від ПАТ «НАСК «Оранта».

Апеляційний суд не може погодитися із висновком суду першої інстанції, оскільки має місце неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 01 грудня 2015 року на автодорозі «Майдан Копищанський - Котлярка» у с. Кашперівка Коростишівського району Житомирської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 та «КАМАЗ 5511», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Унаслідок механічного зіткнення даних автомобілів, пасажир автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_2 , яка є дружиною позивача ОСОБА_1 , від отриманих травм загинула (а.с.8,13,126-127 т.1).

Вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 червня 2016 року, який вироком Апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2016 року в частині визнання винним залишений без змін, водія автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України (а.с.61-65,159-162 т.1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2017 року вирок Апеляційного суду Житомирської області від 23 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_3 залишено без змін (а.с.156-158 т.1). Вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 на момент настання ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з полісом від 06 лютого 2015 року №АІ/75787314 (а.с.168 т.1).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «КАМАЗ 5511», д.р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_5 на момент настання ДТП була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно з полісом від 24 лютого 2015 року №АІ/7659472 (а.с.22 т.1).

Відповідно до частин першої та другої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої та другої ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст.1188 ЦК України).

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої ст.1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята ст.1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Частиною першою ст.1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша ст.543 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується (ст.1201 ЦК України).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст.980 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до пункту 9 частини першої ст.7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом пункту 22.1 ст.22, ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Згідно з пунктом 27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст.41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункт 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Висновок суду першої інстанції ґрунтується на неправильному застосуванні вищенаведених норм матеріального права.

Так, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (автомобіля «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_1 , та автомобіля «КАМАЗ 5511», д.р.н. НОМЕР_2 ) було завдано шкоди іншим особам, а тому на підставі частини другої статті 1188 ЦК України особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо.

При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами ст.1191 ЦК України, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що водії не несуть солідарної відповідальності перед потерпілим, а за спричинену шкоду має відповідати винна особа, а тому позивач має право на отримання відшкодування від ОСОБА_3 та страхового відшкодування від ПАТ «НАСК «Оранта».

Отже, відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким позов задовольняє у повному обсязі, оскільки в силу вимог частини другої ст.1188 ЦК України у відносинах між володільцями кількох джерел підвищеної небезпеки, якими завдано шкоди, та третіми особами, яким володільці джерел підвищеної небезпеки спільно завдали шкоди, діє принцип відповідальності володільців цих джерел незалежно від їх вини.

Заперечення на апеляційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» про те, позивач не має права на отримання страхового відшкодування за полісом №АІ/7659472, оскільки при даній ДТП не виникла цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «КАМАЗ 5511» ОСОБА_5 , а в силу положень ст.ст.1188,1194 ЦК України має право на отримання відшкодування від ОСОБА_3 та страхового відшкодування від ПАТ «НАСК «Оранта» за полісом №АІ/5787314, як страхувальника цивільно-правої відповідальності власника транспортного засобу «Daewoo Lanos», д.р.н. НОМЕР_1 , є безпідставними із огляду на положення частини першої ст.1190 та частини першої ст.543 ЦК України, а також те, що позивач не пред`явив вимог до винної особи ОСОБА_3 та ПАТ «НАСК «Оранта», у якій винуватець ДТП застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Вихід за межі заявлених позовних вимог заборонений ст.13 ЦПК України. Разом із тим, відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» не позбавляється права зворотної вимоги до ПАТ «НАСК «Оранта» відповідно до положень ст.1191 ЦК України.

Дорожньо-транспортна пригода трапилася 01 грудня 2015 року. Розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку становив 1 378 грн. Із заданих вихідних даних - загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 16 536 грн. (1 378 х 12). Оскільки у загиблої ОСОБА_2 , крім чоловіка ОСОБА_1 , є мати - ОСОБА_6 , донька ОСОБА_7 , то позивачу належить третя частина від загального розміру страхового відшкодування моральної шкоди - 5 512 грн. (16 536 :3). Також ОСОБА_1 понесені витрати на спорудження надгробного пам`ятника у сумі 18 400 грн., що підтверджується квитанціями від 11 січня 2017 року в сумі 8 000 грн., від 10 березня 2017 року в сумі 5 000 грн. та від 21 квітня 2017 року в сумі 5 400 грн. Оскільки ліміт страхової виплати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника становить 16 536 грн. (1 378 х 12), то розмір страхового відшкодування не може перевищити цієї суми, хоча позивачем на спорудження пам`ятника понесені більші витрати (18 400 грн).

На час звернення до суду за захистом порушеного права позовна давність не сплинула, про застосування якої у справі заявлено відповідачем (а.с.68 т.1). Позовні матеріали направлені до суду 10 травня 2019 року, а про порушене право ОСОБА_1 зміг дізнатися після відмови ПрАТ «СГ «ТАС» листом від 01 квітня 2019 року здійснити виплати.

Отже, вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки строк позовної давності на час звернення до суду не сплинув. Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, стягує з відповідача на користь позивача страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його дружини, в розмірі 5 512 грн. та страхове відшкодування витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника, в розмірі 16 536 грн.

Для виконання дій, передбачених договором доручення, укладеним між ОСОБА_1 та повіреним ОСОБА_8 , позивач довіреністю від 27 грудня 2018 року уповноважив останнього представляти його інтереси в усіх організаціях з усіма правами без застереження та виконання всіх інших дій, пов`язаних із фактом ДТП, що мало місце 01 грудня 2015 року, в якому загинула дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Довіреність посвідчена у нотаріальному порядку та видана строком на три роки, тобто до 27 грудня 2021 року. Також у довіреності відсутнє застереження про те, що повірений не має права передати виконання доручення іншій особі. Окрім того, повірений має право передати виконання доручення іншій особі, якщо повірений був вимушений до цього обставинами, з метою охорони інтересів довірителя. Так, у період дії довіреності 06 травня 2019 року між Адвокатським об`єднанням «Гранд Груп Партнерс» та ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності від 27 грудня 2018 року в інтересах ОСОБА_1 , укладений договір про надання правової допомоги. На виконання умов договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 оплатив послуги Адвокатського об`єднання «Гранд Груп Партнерс», зокрема 10 травня 2019 року, тобто такими діями позивач (довіритель) не відхилив АО «Гранд Груп Партнерс», якого обрав ОСОБА_8 (повірений), а погодився із цим. У судовому порядку правочин не визнавався недійсним та докази, що сторони розірвали договір в матеріалах справи відсутні, а тому діє презумпція правомірності правочину.

У договорі про надання правової допомоги від 06 травня 2019 року зазначено, що адвокатське об`єднання має право підписувати та подати документи, зокрема, скарги, а тому апеляційна скарга подана адвокатським об`єднанням, яке має повноваження від позивача на ведення справи, а заперечення відповідача з цього приводу не грунтуються на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до частин другої та третьої ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із метою розподілу судових витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 06 травня 2019 року, який описаний вище; детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги на суму 4 500 грн.; рахунок-фактуру та квитанцію від 10 травня 2019 року №ПН894 про сплату ОСОБА_1 особі, яка надавала правничу допомогу, 4 500 грн (а.с.27-33 т.1). Із детального розрахунку робіт вбачається, що позивачу адвокатським об`єднанням «Гранд Груп Партнерс» надана наступна правова допомога: правовий аналіз наявних доказів (документів ) у справі - 1 година; опрацювання законодавчої бази, що регулює відносини від сторонами, формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії, аналіз судової практики - 2 години; написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд (в тому числі сторонам) - 2 години. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги становить 5 годин, а вартість наданих послуг, при вартості однієї нормогодини в розмірі 900 грн.

При розгляді спору в суді апеляційної інстанції надано: детальний розрахунок робіт (наданих послуг) від 16 квітня 2021 року; рахунок-фактуру №19-04/01; квитанцію від 19 квітня 2021 року №ПН980 про сплату позивачем адвокатському об`єднанню 2 700 грн (а.с.22-24 т.2). У детальному розрахунку робіт зазначено 3 години роботи, витрачених на: аналіз рішення суду першої інстанції у іншій справі; визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах ВС; написання апеляційної скарги та копіювання додатків для сторін справи; надсилання засобами поштового зв`язку апеляційної скарги з доданими до неї документами в суд.

Від відповідача не надходило клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу в порядку частини п`ятої ст.137 ЦПК України, а також через неспівмірність витрат в порядку частини шостої цієї ж статті.

Отже, із відповідача на користь позивача стягуються витрати на правничу допомогу, понесені позивачем на розгляд спору судами першої та апеляційної інстанції, що складає суму 7 200 грн.

Судовий збір, відповідно до ст.141 ЦПК України, покладається на відповідача, оскільки позов задовольняється у повному обсязі та стягується в дохід держави, враховуючи, що п.2 частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору звільнений (у справах про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стефківського Володимира Івановича задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 09 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ): страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його дружини, в розмірі 5 512 грн.; страхове відшкодування витрат, понесених на спорудження надгробного пам`ятника, в розмірі 16 536 грн.; витрати на правничу допомогу в сумі 7 200 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в дохід держави 1 921 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: