ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 403/350/20

провадження № 22-ц/4809/706/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області (суддя Атаманова С. Ю.) від 20 січня 2021 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 21 березня 2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, оскільки надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості чим порушив умови кредитного договору.

У зв`язку із зазначеним порушенням, відповідач станом на 17 серпня 2020 року має заборгованість у розмірі 24367,31 грн, яка складається з наступного: заборгованість за простроченим «тілом» кредиту - 16993,48 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 7373,83 грн.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь прострочену заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 березня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 2 січня 2020 року позов задоволено частково; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором б/н від 21 березня 2013 року у розмірі 1080,10 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з позичальника несплаченої ним заборгованості за кредитом в сумі 1080,10 грн.

Суд виходив з того, що до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, банком були включені щомісячні платежі у вигляді комісії за обслуговування та щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту». Проте, в матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами договору страхування і погодження умов сплати страхових внесків за рахунок кредитного ліміту по кредитному договору № б/н від 21 березня 2013 року.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд виходив з того, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодилось із вказаним рішення суду, АТ КБ «ПриватБанк подав апеляційну скаргу в якій стверджує, що заочне рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Банк вважає, що з розрахунку заборгованості та виписки за картковими рахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. Отже, заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджується належними та допустимими доказами у справі.

На підставі викладеного позивач просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав, що, відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

21 березня 2013 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які були надані йому в письмій формі, та погодився з ними .

Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.

В анкеті-заяві від 21 березня 2013 року відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно з укладеним між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (процентна ставка, розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань).

Укладений між сторонами договір від 21 березня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», які відповідачем ОСОБА_1 не підписані.

Згідно з інформацією, зазначеною у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі ОСОБА_1 , останньому 12 березня 2013 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту 900,00 грн., який 15 грудня 2014 року був збільшений до 5000,00 грн., 19 листопада 2018 року - до 10000,00 грн., а станом на 30 травня 2019 року - зменшений до 0,00 грн.

Відповідачу ОСОБА_1 банком були надані кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 07/16, № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/17, № НОМЕР_3 зі строком дії до 12/17 та № НОМЕР_4 зі строком дії до 09/20.

Факт встановлення на картковий рахунок відповідача кредитного ліміту в зазначених вище розмірах та використання відповідачем наданих кредитних коштів, в тому числі шляхом зняття готівки, придбання продуктів та оплати послуг мобільного зв`язку підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 21 березня 2013 року, який зробив позивач, станом на 31 травня 2015 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 12 береня 2013 року по 31 травня 2015 року складала 5130,57 грн., з яких: 4980,79 грн. - заборгованість за кредитом та 149,78 грн. - заборгованість за відсотками. Відомості про витрати відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів та внесення ним в цей період грошових коштів на погашення кредиту в розрахунку заборгованості відсутні.

Згідно з випискою по особовому рахунку відповідача, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення, на погашення складових заборгованостей, за період з 12 березня 2013 року по 31 травня 2015 року витрати відповідачем ОСОБА_1 грошових коштів за отриманим кредитом складали 12397,21 грн., а погашення отриманого кредиту здійснювалось шляхом внесення ним відповідних сум в загальному розмірі 8569,78 грн. Також випискою підтверджуєтья, що за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року відповідач ОСОБА_1 витратив кошти, які йому надав банк на загальну суму 25102,15 грн., а на погашення заборгованості сплатив 27356,17 грн. Витрати відповідачем коштів за період з 01 липня 2019 року по 17 серпня 2020 року складали 3933,88 грн., а сплачена сума грошових коштів на погашення заборгованості становила становить 1000,00 грн.

З виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , до суми здійснених останнім витрат кредитних коштів за період з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року банком була включена сума комісії за обслуговування в розмірі 580,00 грн. та сума страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» в розмірі 2247,06 грн., а за період з 01 липня 2019 року по 17 серпня 2020 року - сума комісії за обслуговування в розмірі 100,00 грн. та сума страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» в розмірі 500,13 грн..

Згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21 березня 2013 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 17 серпня .2020 року складає 24367,31 грн., з яких:

- заборгованість за простроченим «тілом» кредиту - 16993,48 грн.,

- заборгованість за простроченими відсотками - 7373,83 грн.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У цій справі між сторонами виник спір щодо виконання позичальником (відповідачем) умов кредитного договору.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України, у редакції яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Отже, укладений відповідно до закону договір є обов`язковим для його сторін і створює для них цивільні права та обов`язки, що виливає зі змісту ст. 11, 629 ЦК України.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Зміст принципу змагальності цивільного судочинства полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути заборгованість за кредитом та відсотками за користування коштами банку на умовах встановлених банком Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, і Тарифів банку на такі послуги.

Перевіряючи такі доводи позивача, суд першої інстанції правильно встановив, що анкета-заява від 21 березня 2013 року, підписана ОСОБА_1 , не містить відомостей щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді стягнення заборгованості за простроченими відсотками. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 березня 2013 року) до дня звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Протилежні висновки ґрунтувалися б на припущеннях, що неможливо через припис ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Місцевий суд правильно оцінив надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку вказавши, що з огляду на їх мінливий характер, вони не можуть вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в довідці про умови кредитування, яка не підписана позичальником.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення простроченими відсотками за користування кредитними коштами, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини укладення між сторонами договору, на які посилався позивач, та дав їм належну оцінку під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитом й обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині у зв`язку з безпідставністю позовних вимог через недоведеність позивачем підстав виникнення у відповідача обов`язку по їх сплаті.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача коштів, які йому надав банк у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок і які відповідач фактично використав, суд першої інстанції дослідив наданий позивачем доказ - виписку з рахунку відповідача і встановив, що оборот коштів має від`ємний баланс і становить - 1080,10 грн.

При цьому місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги записи, які зробив банк щодо обліку списання коштів на сплату процентів та інших платежів, які визначені Тарифами банку, з огляду на попередній правильний висновок суду, що сторони про такі умови домовленості не досягли.

Оскільки відповідач неповною мірою повернув банку фактично використані ним кошти, суд обґрунтовано та відповідно до норми ст. 530 ЦК України стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» фактичну існуючу заборгованість.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 20 січня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко