Справа № 309/589/20
Провадження № 2/309/816/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Вайнраух Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хуст за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог: Хустський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0813 га, яка складається із двох автономних земельних ділянок: земельна ділянка № 1 з кадастровим номером :01:005:0106 площею 0, 0798 га та земельна ділянка № 2 кадастровий номер :01:005:0107 площею 0, 0015 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив про те, що він є власником 1/2 частки будівлі АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 02.12.2010 року. Попередній власник будівлі - ОСОБА_1 є власником земельних ділянок на яких розташована дана будівля - каластровий номер :01:005:0106 площею 0, 0798 га та кадастровий номер :01:005:0107 площею 0, 0015 га.

На момент укладення договору дарування у попереднього власника був відсутній правовстановлюючий документ на дані земельні ділянки, оскільки державний акт на право власності на земельні ділянки був зданий нотаріусу під час оформлення договору дарування від 21.10.2008 р. з іншим співвласником будівлі та земельної ділянки.

У пункті 11 договору дарування від 02.12.2010 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 набув право власності на будинок, вказано що будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0, 0813 га, яка складається з двох автономних земельних ділянок діл. № 1 кадастровий номер :01:005:0106, площею 0, 0798 га та діл. № 2 кадастровий номер :01:005:0107, площею 0, 0015 га, 1/2 частка якої відчужена на користь третьої особи згідно договору дарування від 21.10.2008 р. Сторони домовились вирішити питання землекористування та укласти договір дарування земельної ділянки після впорядкування технічної документації на неї та виготовлення Державного акту на право власності на землю.

Однак, відповідач не виготовив правовстановлюючий документ на земельну ділянку, що не дозволяє позивачу повноцінно здійснювати розпорядження та користування належним йому об`єктом нерухомості.

За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0813 га, яка складається із двох автономних земельних ділянок: земельна ділянка № 1 з кадастровим номером :01:005:0106 площею 0, 0798 га та земельна ділянка № 2 кадастровий номер :01:005:0107 площею 0, 0015 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у підготовче судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Габор Я.І. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечив щодо задоволення позову.

Представник третьої особи без самостійних вимог Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - Попович М.М. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві. Відповідно до державного акту серії ЯЕ №451630 виданого ОСОБА_1 та посвідчує право власності на земельну ділянку кадастровий номер № :01:005:0106 та :01:005:0107.

До позовної заяви додано копію державного акта. Зі змісту даного акту можна зробити висновок про те, що у відповідача не було жодних перешкод для укладання будь- якого правочину (02.12.2010 року на момент укладення договору дарування) щодо відчуження земельних ділянок позивачу, про що свідчить дата видачі державного акта (01 вересня 2008 року) та наявність кадастрових номерів земельних ділянок, що свідчить про їх сформованість та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

У Хустському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) відкрито виконавче провадження № 58690706 з примусового виконання виконавчого листа № 309/2852/16-ц виданого 07.02.2019 про стягнення солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму судових витрат у розмірі 49462,02 гривень.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України "Про виконавче провадження» державним виконавцем 25.03.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

З метою забезпечення реального виконання рішення, у відповідності ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» 24.10.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, в тому числі серед іншого майна, на земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0857 га, що розташована в АДРЕСА_1 , право власності підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю № ЗК 004028 та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,0813 га що розташована в АДРЕСА_1 , право власності підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю № ЯЕ 451630, що підтверджується постановою про опис та арешт майна боржника.

Державним виконавцем подано до Хустського районного суду Закарпатської області подання про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенцїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки будівлі АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 02.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І, зареєстрованого в реєстрі за №8960. Попередній власник будівлі ОСОБА_1 був власником земельних ділянок з кадастровим номером :01:005:0106, площею 0, 0798 га та кадастровим номером :01:005:0107, площею 0, 0015 га, на яких розташована вказана будівля.

У пункті 11 договору дарування від 02.12.2010 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 набув право власності на будинок, вказано що будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0, 0813 га, яка складається з двох автономних земельних ділянок: ділянки № 1 , кадастровий номер :01:005:0106, площею 0, 0798 га та ділянки № 2 , кадастровий номер :01:005:0107, площею 0, 0015 га, 1/2 частка якої відчужена на користь третьої особи згідно договору дарування від 21.10.2008 року. Сторони домовились вирішити питання землекористування та укладення договору дарування земельної ділянки після впорядкування технічної документації та виготовлення Державного акту на право власності на землю.

Відсутня окрема цивільно-правова угода щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості

Частина 1 ст. 120 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент укладення договору дарування) закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості спорудженого на земельній ділянці із такою ділянкою.

Викладена у постановах Верховного суду України та Верховного суду правова позиція у постанові ВС від 11.02.2015 року у справі №6-2ц-15 та у постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 12.12.2018 року у справі №381/41/17 про те, що особа, яка набула права власності на частку будівлі чи споруди, стає власником відповідної земельної ділянки на тих самих умовах, на яких належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості, не застосовується і необхідно відступити від вказаної правової позиції (у справі №689/26/17, провадження №14-47ц-20).

Сторони не виконали умови договору щодо впорядкування технічної документації та виготовлення відповідних правовстановлюючих документів на землю.

У відповідності до вимог ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідач визнав позов, однак, не зробив усіх дій щодо оформлення права власності як на позивача, так і на відповідача у відповідному законом порядку.

Враховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України.

Суд констатує той факт, що позивач та відповідач не впорядкували належним чином необхідну земельно-технічну документацію відповідного відчуження земельної ділянки та виготовлення відповідних Державних актів на право приватної власності на землю.

Виходячи з наведеного, доводи позовної заяви, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставними та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 329,329, 392 ЦК України, ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 206 ч. 4, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 120 Земельного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,0813 га, яка складається із двох автономних земельних ділянок: земельна ділянка № 1 із кадастровим номером :01:005:0106, площею 0,0798 га та земельна ділянка № 2 із кадастровим номером :01:005:0107, площею 0,0015 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 860,80 гривень віднести за рахунок позивача.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.