ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-к/753/14/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

при секретарі Гаврилюк О.В.

розглянувши справу за клопотанням ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання в Україні рішення іноземного суду,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання в Україні рішення іноземного суду.

Клопотання мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 11.02.2010 року, що видано повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 2003 року листопада місяця 26 числа зроблено відповідний актовий запис за №2560. Батьком в даному свідоцтві про народження вказаний ОСОБА_3 , громадянин Киргизької Республіки та мати вказана ОСОБА_4 громадянка Киргизької Республіки.

23 червня 2020 року рішенням Ленінського районного суду міста Махачкала Республіки Дагестан Російської Федерації по справі №2-937/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про оскарження материнства, за участю зацікавленої особи - відділу РАЦС у Дарницькому районному управлінні юстиції м. Києва було постановлено рішення про визнання недійсним запису в книзі актів про народження від 26.11.2003 року №2560 дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Київ, Україна, в графі мати - ОСОБА_4 , громадянка Киргизької Республіки та визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м. Фрунзе, Киргизстан, матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Київ, Україна.

Дане рішення суду вступило в законну силу 30.07.2020 року про що зроблена відповідна відмітка на рішенні суду.

Оскільки свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 11.02.2010 року ОСОБА_2 було видано відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, а тому відповідні зміни неможливо внести без його визнання в Україні, оскільки таке рішення немає юридичної сили, без постановлення ухвали про визнання рішення іноземного суду в Україні.

У зв`язку з цим просили клопотання задовільнити та визнати в Україні рішенням Ленінського районного суду міста Махачкала Республіки Дагестан Російської Федерації по справі №2-937/20 від 23 червня 2020 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

23 червня 2020 року рішенням Ленінського районного суду міста Махачкала Республіки Дагестан Російської Федерації по справі №2-937/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про оскарження материнства, за участю зацікавленої особи - відділу РАЦС у Дарницькому районному управлінні юстиції м. Києва було постановлено рішення про визнання недійсним запису в книзі актів про народження від 26.11.2003 року №2560 дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Київ, Україна, в графі мати - ОСОБА_4 , громадянка Киргизької Республіки та визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженку м. Фрунзе, Киргизстан, матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Київ, Україна.

Дане рішення суду вступило в законну силу 30 липня 2020 року про що зроблена відповідна відмітка на рішенні суду та підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Частиною 1 ст. 390 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої Законом №240/94-вр від 10.11.1994 р., права і обов`язки батьків та дітей, визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають постійне спільне місце проживання, а за відсутністю постійного спільного місця проживання батьків та дітей їх взаємні права та обов`язки визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитина.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Відповідно до ст. 471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, передбачений статтею 472 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою. До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах N4210 (далі Конвенція №4210) від 25.01.1979 року, ратифікованої Президією Верховної Ради СРСР 06.05.1986 року, кожна з Договірних Сторін визнає вступлені в законну силу судові рішення у цивільних (в тому числі сімейним) справах, а також вироки в частині, що стосується відшкодування збитку, заподіяного злочином (далі - "судові рішення"), винесені на території іншої Договірної Сторони судами, компетентними відповідно до статті 24 цієї Конвенції.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конвенції №4210 договірні Сторони визнають також рішення, що стосуються визнання батьківства, встановлення опіки, піклування і усиновлення, а так само їх скасування, винесені компетентними установами СРСР, і відповідні рішення, винесені в порядку добровільної юрисдикції італійськими судами.

Частиною 3 ст.19 Конвенції №4210 передбачено, що рішення, згадані в пункті 2, мають на території Договірної Сторони, де вони визнаються, таку ж юридичну силу, як і відповідні рішення, прийняті компетентними органами названої Договірної Сторони.

Відповідно до статті 28 Конвенції №4210 положення цієї глави не перешкоджають Договірним Сторонам у випадках, передбачених їх законодавством, визнавати без подальшого провадження, що не потребують примусового виконання рішення іншої Договірної Сторони, зазначені в пунктах 1 і 2 статті 19 та статті 26.

Згідно статті 7 Закону України « Про правонаступництво України» N 1543-XII від 12.09.1991 року Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

Згідно зі ст. 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 року винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін і, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 473 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи те, що будь-яких недоліків щодо форми та змісту клопотання судом не виявлено, підстав для відмови у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню не встановлено, а також здійснене в інтересах захисту законного права, а тому заява про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 28 Конвенції між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Італійською Республікою про правову допомогу у цивільних справах N4210 (далі Конвенція №4210) від 25.01.1979 року, ратифікованої Президією Верховної Ради СРСР 06.05.1986 року, ст. 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої із застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994 року, Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 471 - 473 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Визнати в Україні рішення Ленінського районного суду міста Махачкала Республіки Дагестан Російської Федерації по справі №2-937/20 від 23 червня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про оспорювання материнства, яке набрало законної сили 30 липня 2020 року, що не підлягає примусовому виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 11.10.2021

Суддя Комаревцева Л.В.