Номер провадження: 22-ц/813/9037/21
Номер справи місцевого суду: 496/1995/21
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2021 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати судове рішення (ухвалу про відмову у забезпеченні позову) і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю та скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення по суті заяви про забезпечення позову.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 23.09.2021 року, з`явилися апелянт ОСОБА_1 та представник Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області Сердюк В.В.

Левковська М.І. до суду апеляційної інстанції не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не в повній мірі відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що заява та її додатки не містять пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а також переконливих доказів, з яких можна зробити безспірний висновок про те, що відповідачі під час розгляду справи в суді мають намір відчужити майно, на яке позивач просить накласти арешт, заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник не є співмірними із заявленими вимогами, тому заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відсутні.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначаються ст.149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову не відповідає вищезазначеним вимогам.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди

При цьому, в обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилався на те, що у 2008 році відповідачка ОСОБА_2 разом зі своєю родиною самовільно захопила 1,39 сотки належної йому земельної ділянки та у протиправний спосіб переставила паркан. У 2012 році судовим рішенням, ухваленим за його позовом, правовстановлюючі документи на земельну ділянку ОСОБА_2 були скасовані, а у 2016 році скасовано її право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Незважаючи на це, відповідачка з 2012 року по теперішній час перешкоджає відновленню суміжної межі між спірними земельними ділянками, а саме: чинить перешкоди землевпоряднику та державним виконавцям при вчиненні виконавчих дій, спрямованих на відновлення меж між спірними земельними ділянками, завідомо подає державному реєстратору скасовані судом правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на підставі яких останній реєструє право власності на спірну земельну ділянку на її ім`я. У зв`язку з цим, він (позивач) неодноразово звертався до поліції з відповідними заявами щодо протиправних дій відповідачів. Наразі тривають досудові розслідування по численним кримінальним провадженням. Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_2 з 2008 року і до цього часу він не може отримати кадастрові номери на земельні ділянки, які успадкував після смерті матері, у зв`язку з чим несе значні матеріальні витрати в розмірі 93083 грн. вартості спадкового майна та витрати на звернення до суду та супроводження 20 судових справ для доказу протиправності дій відповідачів. Позивач також зазначає, що він не знає про дохід ОСОБА_2 , а тому не впевнений, що у разі задоволення позову вона зможе виконати рішення суду. Вважає, що арешт будинку та земельної ділянки, що належать відповідачам, унеможливить їх відчуження або перешкоджання відновити спірну межу.

З огляду на викладене, апеляційний суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява щодо наявності спору, оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову та врахувавши співмірність виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогам, дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги частково та накладення арешту на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційний суд не вбачає порушень також прав відповідачів по справі.

В решті заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки накладення арешту на земельну ділянку буде достатнім та ефективним способом забезпечення позову, з огляду на те, що накладення арешту на земельну ділянку унеможливлює вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо неї.

Апеляційний суд, також приймає до уваги посилання ОСОБА_1 щодо відсутності підстав, які б накладали на суд обов`язок, згідно ч.3 ст. 154 ЦПК України щодо застосування зустрічного забезпечення.

Так, дійсно, заява ОСОБА_1 не містить пропозиції щодо застосування зустрічного забезпечення, проте, сама по собі відсутність пропозиції позивача у заяві про забезпечення позову щодо зустрічного забезпечення не може слугувати підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову. Не зазначення у заяві про забезпечення позову пропозиції щодо зустрічного забезпечення свідчить про відсутність у заявника таких пропозицій на момент звернення з відповідною заявою, що не позбавляє суд можливості розглянути питання щодо застосування заходів зустрічного забезпечення за наявності підстав відповідно до ст. 154 ЦПК України. Разом з тим, відповідачі вправі самостійно звернутися до суду із заявою про зустрічне забезпечення, якщо вважають, що забезпечення позову може завдати їм збитків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 р. та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 р.).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на земельну ділянку є обґрунтованою, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений чинним законодавством та буде співмірним із заявленими позовними вимогами. У разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, матиме місце невиконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, з урахуванням того, що зазначена земельна ділянка, як було наголошено представником Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області Сердюк В.В., на даний час ні за ким не зареєстрована.

Натомість, відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене, помилково пославшись на те, що заява та її додатки не містять пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, а заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник не є співмірними із заявленими вимогами, тому заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, суд також не взяв до уваги висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, в якій зазначено, що за змістом ст.149,158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно дост.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з прийняттям постанови по суті вимог заявника.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 10 червня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанову направити для виконання Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського,6).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Л.А. Гірняк