З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.04.2021 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого - судді Гришака А.М.,
з участю секретаря судового засідання - Зеленко О.І.,
представника позивача - адвоката Пантелеєва О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції у місті Гайвороні, Кіровоградської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
Термін повернення грошових коштів минув 31.12.2017 року. На неодноразові звернення позивача повернути борг відповідач спочатку погоджувався, призначав різноманітні строки повернення грошей. Згодом відповідач перестав відповідати на дзвінки позивача та уникати зустрічей з нею.
22.01.2021 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України про день та час слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту судової влади України від 22.01.2021 року, 12.02.2021 року та 01.03.2021 року про оголошення виклику відповідача до суду. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав.
Зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про причини неявки чи про відкладення, відзиву не подав, тому суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу за його відсутності та згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням. Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей та його укладення у належній формі підтверджено наявністю розписки позичальника. Тому письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
У розписці повинна бути вказана прописом дата (число, місяць і рік) складання розписки і місце (місто, селище і т.д.) її складання. Зазначені реквізити дозволять, при необхідності, чітко відновити події, при яких відбувалося складання розписки і не дозволять фальсифікувати зазначені записи (якщо вони не були внесені або дата була внесена цифрами).
Необхідно чітко прописувати прізвище, ім`я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця), їх дати народження та паспортні дані. В кінці розписки позичальник повинен поставити свій підпис і його розшифрування, вказавши повністю своє прізвище, ім`я та по батькові. Дана вимога до складання розписки, дотримана частково, а саме в розписці зазначені лише повні прізвища, ім`я та по батькові позичальника і кредитора (позикодавця), позичальник поставив свій підпис і його не розшифрував. Решта пунктів вимоги до складання розписки не вказані в ній.
Таким чином, суд з оглянутої в судовому засіданні оригіналу розписки встановив, що остання не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, а саме: договір позики в цій справі підписаний лише однією стороною відповідачем по справі ОСОБА_2 , без розшифрування повністю свого прізвища, ім`я та по батькові, підпис позивача ОСОБА_1 з розшифруванням повністю свого прізвища, ім`я та по батькові в даній розписці відсутній. Також не вказані паспортні дані позичальника і кредитора (позикодавця), в розписці зазначено, що « ОСОБА_2 » купує трактор «ЮМЗ» у «ОСОБА_1», а позивачем по справі являється « ОСОБА_1 », ніяких інших анкетних даних у розписці які б дали можливість ідентифікувати як особу боржника та і позикодавця не зазначено, тому суд не має змоги встановити право позивача вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Крім того, в розписці не вказана прописом (число, місяць і рік) дата складання розписки і місце (місто, селище і т.д.) її складання, не вказана прописом (число, місяць і рік) дата повернення позики, а зазначено лише цифрами «31.12.2017», сума яка має бути повернута містить виправлення, а тому суд не має можливості точно визначити суму заборгованості яку зобов`язувався повернути відповідач по даній розписці.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що сторонами не було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка не свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України.
Таким чином розписка надана позивачем не містить ознак договору позики, крім того встановити дійсну правову природу договірного зобов`язання, особу позичальника і кредитора (позикодавця) та дату складання розписки не можливо.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, судом встановлено, що розписка надана позивачем не містить ознак договору позики, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь судового збору та судових витрат, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, також не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України; ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд,-
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити повністю.
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А. М. Гришак

Дата документу 01.04.2021