Справа № 132/2303/20
Провадження № 22-ц/801/521/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 рокуСправа № 132/2303/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Файчук Я.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Калинівська міська рада Вінницької області в особі державного реєстратора Бохонко Вікторії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Сєліна Є.В., в залі суду,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Калинівської міської ради Вінницької області в особі державного реєстратора Бохонко В.О. про скасування рішення державного реєстратора.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,2496 га у межах згідно з планом, що розташована на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0249, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №267876, виданим 10.07.2008 на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 26.05.2008 за №226, та зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №18.

Уповноваженою ним особою головою фермерського господарства «Зорецвіт» було подано звернення до Державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме договору оренди земельної ділянки від 01.01.2020, у якому була допущена помилка в п. 2.1 щодо місця розташування земельної ділянки, де замість «Бережанська (колишня Комунарівська) сільська рада Калинівського району Вінницької області» було помилково зазначено «Корделівська сільська рада Калинівського району Вінницької області». Державний реєстратор Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко В.О. на вказану обставину уваги не звернула, не перевірила правильність та достовірність наданих документів та провела державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ФГ «Зорецвіт», а відтак реєстраційний запис №35145587 від 21.02.2020 вчинений без дотриманням вимог чинного законодавства, а тому звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 просив скасувати рішення державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко Вікторії Олександрівни від 23.01.2020 про державну реєстрацію прав за Договором оренди землі №10, укладеним 01.01.2020, за індексним номером: 50768037, та скасувати реєстраційний запис 35145587 від 21.01.2020.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Калинівської міської ради Вінницької області в особі державного реєстратора Бохонко Вікторії Олександрівни про скасування рішення державного реєстратора залишено без задоволення.

Залишаючи вказаний позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність технічної помилки в найменуванні місця розташування земельної ділянки, зазначеної в Договорі оренди землі №10 від 01.01.2020, не є підставою для скасування рішення державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко Вікторії Олександрівни від 23.01.2020, про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за Договором оренди землі №10, укладеним 01.01.2020 між Фермерським господарством «Зорецвіт» та ОСОБА_1 , за індексним номером: 50768037, та скасування реєстраційного запису 35145587 від 21.01.2020, оскільки виправлення такої технічної помилки передбачено шляхом внесення змін до умов договору, що здійснюється через укладення додаткової угоди, а не скасування такої реєстрації.

Також у рішенні місцевого суду зазначено, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що державний реєстратор під час внесення відомостей про право оренди земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно порушив вимоги закону чи допустив технічну помилку. За вище встановлених обставин, підстав для задоволення позовних вимог не має, оскільки позивачем неправильно обраний спосіб захисту своїх прав.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказуючи, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим та постановленим за неповного з`ясування обставин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що додає нові докази, які існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, однак з об`єктивних причин він не міг подати їх до суду, у зв`язку із втратою документів, відновлення яких потребувало значного часу.

Зокрема, у апеляційній скарзі зазначено, що договір №10 від 01.01.2020 між скаржником та головою ФГ «Зорецвіт» укладено не було, а відтак даний договір є підробленим. Із вказаного приводу проводиться досудове розслідування, відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358 КК України.

Також скаржником зазначено, що такої земельної ділянки на території Корделівської сільської ради не існує, і державний реєстратор не виконав свої основні посадові обов`язки по встановленню відповідності та достовірності поданих документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і це не являється технічною помилкою, про що наголошено у рішенні місцевого суду.

Крім того, у апеляційній скарзі зазначено про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, зокрема, про порушення порядку проведення підготовчого судового засідання, яке проводилось без засобів фіксування.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення по суті позовних вимог. При неможливості ухвалення позовних вимог, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в новому складі, у зв`язку із новими додатковими доказами і обставинами по справі, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, що призвели до неправильного рішення, згідно позову.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній підстави.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак 22.03.2020 Калинівська міська рада на адресу суду надіслала заяву, у якій просить розглянути дану справу без участі державного реєстратора.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №267876, виданого 10.07.2008 на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 26.05.2008 за №226, та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №18, є власником земельної ділянки площею 2,2496 га у межах згідно з планом, що розташована на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0249.

Згідно з рішенням 7-ої сесії 7-го скликання Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №76 від 24.05.2016 «Про нову назву Комунарівської сільської ради та її виконавчого комітету» Комунарівська сільська рада Калинівського району Вінницької області отримала нову назву Бережанська сільська рада Калинівського району Вінницької області.

За умовами договору оренди землі №10 від 01.01.2020, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Зорецвіт», орендодавець передав орендарю в строкове платне володіння і користування належну йому на праві власності земельну ділянку площею 2,2496 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0249.

Даний договір оренди землі №10 від 01.01.2020 зареєстрований рішенням державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко В.О. за індексним номером 50768037 від 23.01.2020, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права внесено запис про інше речове право: 35145587.

Вважаючи, що вказаний реєстраційний запис №35145587 вчинений без дотриманням вимог чинного законодавства, позивач просив скасувати відповідне рішення державного реєстратора.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За правилами ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України №161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон №161-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди (частина 4 статті 124 ЗК України).

У статті 6 Закону №161-XIV визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 названого Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В силу статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою, як визначено статтею 126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є загальною засадою державної реєстрації прав (п. 4 ч.1 ст. 3 Закону).

Згідно зі статтею 2 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Відповідно до вимог частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державна реєстрація прав проводиться в порядку, встановленому статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також на підставі документів, визначених у статті 27 цього Закону.

Так, згідно з пунктом чотирнадцятим частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 визначено, що під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 року №1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.

Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором було використано відомості Державного земельного кадастру, зокрема, щодо кадастрового номеру :02:000:0249, який зазначено у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №267876 від 10.07.2008, а також було перевірено власника земельної ділянки згідно з Договором оренди землі №10 від 01.01.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний реєстратор в межах наданих йому повноважень, достовірно встановив за допомогою поданих йому документів та отриманих відомостей, факт набуття в передбаченому законом порядку Фермерським господарством «Зорецвіт» права оренди земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу, про що на підставі рішення за індексним номером 50768037 від 23.01.2020 внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки за №35145587.

Відтак, твердження скаржника про те, що державний реєстратор не виконав свої основні посадові обов`язки по встановленню відповідності та достовірності поданих документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є безпідставними.

Як встановлено вище, 01 січня 2020 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що позивачем дійсність укладеного між ним і ФГ «Зорецвіт» правочину у визначеному законом порядку не оспорюється і доказів щодо оскарження дійсності такого правочину матеріали справи не містять.

Проаналізувавши наведені норми права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що державний реєстратор під час внесення відомостей про право оренди земельної ділянки до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно порушив вимоги закону чи допустив технічну помилку, а наявність технічної помилки в найменуванні місця розташування земельної ділянки, зазначеної в Договорі оренди землі №10 від 01.01.2020, не є підставою для скасування рішення державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко Вікторії Олександрівни від 23.01.2020, про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за Договором оренди землі №10, укладеним 01.01.2020 між Фермерським господарством «Зорецвіт» та ОСОБА_1 , за індексним номером: 50768037, та скасування реєстраційного запису 35145587 від 21.01.2020, оскільки виправлення такої технічної помилки передбачено шляхом внесення змін до умов договору, що здійснюється через укладення додаткової угоди, а не скасування такої реєстрації.

Відповідно до частин 2, 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір №10 від 01.01.2020 між скаржником та головою ФГ «Зорецвіт» укладено не було, даний договір є підробленим, а також що із вказаного приводу проводиться досудове розслідування, відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358 КК України, судом до уваги не приймаються, оскільки сам по собі факт відкриття кримінального провадження не свідчить про недійсність вказаного договору, до того ж вказана обставина не є предметом позову у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за учасником справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

C. Г. Копаничук