УХВАЛА

30 березня 2021 року

м. Київ

справа №755/18012/16-ц

провадження № 61-4028ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідія Євгенівна, про визнання заповіту недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги на рухоме та нерухоме майно, зобов`язання вчинити дії, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідія Євгенівна, про визнання спадкоємцем четвертої черги, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідія Євгенівна, Безуглівська сільська рада Згурівського району Київської області, про визнання права власності на спадщину за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги на рухоме та нерухоме майно, зобов`язання вчинити дії.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання спадкоємцем четвертої черги.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на спадщину за заповітом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі. В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року залишено без змін. В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постановою Верховного Суду від 17 червня 2020 року постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 залишено без змін, а в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 постанову суду апеляційної інстанції скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги.

12 березня 2021 року представник ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Касаційна скарга подана поза межами строку касаційного оскарження.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого посилається на те, що копію оскаржуваної постанови отримано нею 12 лютого 2021 року, в зв`язку з чим вважає, що строк був пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Колегія суддів визнає такі причини неповажними, виходячи з таких підстав.

Повний текст оскаржуваної постанови складений 26 листопада 2020 року. Строк касаційного оскарження відповідно до положень статті 390 ЦПК України сплинув 25 грудня 2020 року. Касаційну скаргу подано 12 березня 2012 року, тобто, поза межами строку касаційного оскарження. До касаційної скарги додано копію заяви представника ОСОБА_6 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , від 08 лютого 2021 року про видачу судового рішення, на якій зазначений текст: «Судове рішення від 25 листопада 2020 року отримав. Представник позивача ОСОБА_6 12 лютого 2021 року».

Вищезазначені доводи ОСОБА_2 щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження не можна визнати поважними, так як відсутні докази того, що суд апеляційної інстанції у порядку виконання вимог статті 272 ЦПК України

не надсилав копію судового рішення на адресу заявника. Оскаржуване судове рішення оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 грудня 2020 року. Обов`язок подати касаційну скаргу у передбачений статтею 390 ЦПК України строк покладено саме на учасника справи, а отримання судового рішення пізніше може свідчити про штучне збільшення строку для оскарження.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Через особливості розгляду касаційної скарги на стадії її прийняття до розгляду суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити дані про направлення судом апеляційної інстанції копії оскаржуваної постанови скаржнику засобами поштового зв`язку, оскільки матеріали справи надходять до суду лише після відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, скаржнику відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України необхідно зазначити інші поважні причини пропуску строку касаційного оскарження та належним чином обґрунтувати їх доказами.

Крім того, касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, пункту 6 частини другої цієї статті, оскільки скаржником некоректно зазначено клопотання щодо оскаржуваного судового рішення.

Так ОСОБА_2 просить суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції від 25 листопада 2020 року та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції.

З цього приводу суд касаційної інстанції зазначає, що розгляд апеляційної скарги входить до кола повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, в які суд касаційної інстанції втручатися не уповноважений.

Таким чином, скаржнику необхідно уточнити резолютивну частину касаційної скарги, враховуючи повноваження суду касаційної інстанції, визначені статтею 409 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вищевказаних недоліків, а саме: для зазначення інших поважних причин пропуску строку касаційного оскарження, обґрунтованих належним чином доказами, та для уточнення резолютивної частини касаційної скарги відповідно до вимог цієї ухвали.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційної скарги застосовуються заходи, передбачені цивільним процесуальним законодавством.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш