Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3699/20 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 80 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Житомирі цивільну справу № 286/3699/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмачгазбудсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмачгазбудсервіс» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Гришковець А.Л у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2020 по 17.11.2020 в сумі 89602 грн. 69 коп., судовий збір в сумі 896 грн. 03 коп. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.04.2019 по 05.08.2019 працював в ТОВ «Бахмачгазбудсервіс». Проте при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не була виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 60 294, 91 грн за період з 01.04.2019 по 05.08.2019, компенсації за дні невикористаної відпустки, заборгованості по вихідній допомозі при звільненні.

Вказав, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 24.04.2020 по справі №286/3127/19 стягнуто з ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 41446 грн. 56 коп.; компенсацію за 8 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 5471 грн. 92 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 110806 грн. 38 коп.; судовий збір у розмірі 532 грн. 50 коп. та судовий збір в розмірі 1576 грн. 18 коп. в дохід держави.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11.08.2020 вказане рішення змінено, зокрема, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 110 806 грн 38 коп. до 41 000 грн. 00 коп..

Заборгованість, що була визначена згаданим рішенням суду, фактично йому виплачена шляхом перерахування коштів в ході примусового виконання рішення суду лише 18.11.2020, тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2020 по 17.11.2020 складає 89602 грн. 69 коп. Також зазначив, що ним дотримано передбачений ст. 233 КЗпП тримісячний строк звернення до суду.

Позивач також вказав, що 02.06.2020 уклав договір про надання правничої допомоги із адвокатом Томляк Таїсою Сергіївною, та здійснив оплату за надані нею юридичні у розмірі 10 000 грн.

Виходячи із наведеного, просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02 лютого 2021 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2020 по 17.11.2020 у розмірі 28 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2031 грн. 25 коп. та судовий збір в сумі 280 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що законом не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. Вважає додаткове нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку безпідставним, неспівмірним із сумою вже стягнутих коштів та відсутністю правопорушення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Вказав, що такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій, та з урахуванням роз`яснень Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15, стягнув 28 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнивши позовні вимоги частково.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 01.04.2019 по 05.08.2019 працював у ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» на посаді юриста. При звільненні з позивачем не було проведено повний розрахунок.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 24.04.2020 по справі №286/3127/19 було змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , викладеної в наказі директора ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» №44 від 14.08.2019, з «за прогул одного дня без поважних причин згідно ст. 40 п.4 КЗпП України» на «за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України», а також стягнуто з ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 41446 грн. 56 коп.; компенсацію за 8 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 5471 грн. 92 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 110 806 грн. 38 коп.; судовий збір у розмірі 532 грн. 50 коп. та судовий збір в розмірі 1576 грн. 18 коп. в доход держави (а.с.10-15).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 11.08.2020 вказане рішення Овруцького районного суду Житомирської області в частині відмови в задоволенні вимог про визнання незаконними дати та формулювання причин звільнення було скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким визнано незаконними дату та формулювання причин звільнення ОСОБА_1 у наказі товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмачгазбудсервіс» №44 від 14 серпня 2019 року « з 14.08.2019 за прогул одного дня без поважних причин згідно ст.40 п.4 КЗпП України», а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено та зменшено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 110 806 грн 38 коп. до 41 000 грн 00 коп..

В решті рішення залишено без змін (а.с.16-21).

15.09.2020 ОСОБА_1 по вказаній справі було видано виконавчий лист №286/3127/19 .

Постановою начальника Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 24.09.2020 було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа №286/3127/19 від 15.09.2020 про стягнення з ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 88450, 98 грн. (а.с. 22-23).

Згідно Виписки по надходженням по картці/рахунку 18.11.2019 ТОВ «Бахмачгазбудсервіс» в примусовому порядку сплатив ОСОБА_1 88450, 98 грн на виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 11.08.2020 (а.с. 24).

19.11.2020 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №286/3127/19 від 15.09.2020 було закінчено з фактичним повним виконанням рішення, про що свідчить копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 19.11.2020 (а.с. 23 зворот).

Встановивши такі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку з 25.04.2020 по 17.11.2020.

Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 24.04.2020 по справі №286/3127/19 встановлено, що середньоденний заробіток позивача становить 683, 98 грн. Таким чином, виходячи із кількості робочих днів за заявлений період (141 день) сума заборгованості становить 96 441, 18 грн.

Водночас, вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано застосував роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15, та з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача у спірних правовідносинах, стягнув 28 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано, що за положеннями ст. 117 КЗпП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності, а за невиконання судового рішення у трудових спорах відповідальність установлена Законом України «Про виконавче провадження», а не трудовим законодавством, не можуть бути враховані апеляційним судом з огляду на таке.

Так, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі №127/12474/16-ц.

Верховний Суд України також неодноразово висловлював таку правову позицію. Зокрема, у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15), проаналізувавши вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, дійшов висновку про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

З урахуванням наведеної правової позиції, а також обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичної виплати заборгованості по заробітній платі, встановленої судовим рішенням.

Таким чином, твердження відповідача що трудовим законодавством не передбачено стягнення середнього заробітку за невиконання судових рішень у трудових спорах, не відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у даній категорії справ.

Доводи в апеляційній скарзі про відсутність вини відповідача у своєчасній виплаті працівнику усіх сум, що належать йому від підприємства не можуть бути враховані, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Таким чином відповідач зобов`язаний виконати судове рішення незалежно від звернення позивача за його виконанням у примусовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність його прийняття.

З огляду на наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмачгазбудсервіс» залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді