ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9345/21 Справа № 211/99/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

05 жовтня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року позовні вимоги Кредитної спілки «Союз-Дніпро» про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадоволено.

20 вересня 2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року,в якій відповідачем порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що вона тільки на теперішній час знайшла собі захисника.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, оскільки визначені ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджені матеріалами справи та не є поважними.

01 жовтня 2021року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про усунення недоліків, які були викладені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2021 року, в якій на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року ОСОБА_1 зазначає про те, що їй при розгляді даної цивільної справи було призначено безкоштовного адвоката Ковша Д.В., який відмовився захищати інтереси відповідача безкоштовно, тому відповідач не змогла реалізувати право на оскарження через відсутність у неї, як інваліда ІІ групи, захисника.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України 03 жовтня 2017 року, визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом на момент постановлення судом першої інстанції рішення суду процедура апеляційного оскарження рішення суду була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України, в редакції від 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, в редакції 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України, в редакції 2017 року, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В апеляційній скарзі відповідачем порушено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у зв`язку з тим, що їй при розгляді даної цивільної справи було призначено безкоштовного адвоката Ковша Д.В., який відмовився захищати інтереси відповідача безкоштовно, тому відповідач не змогла реалізувати право на оскарження через відсутність у неї, як інваліда ІІ групи захисника.

Проте, відповідачем відповідно до вимог ст. ст. 12,81 ЦПК України, не надано належних та обґрунтованих доказів розірвання договору про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Ковшом Д.В.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідач по справі 01 липня 2015 року отримала копію оскаржуваного рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року, про що власноруч зробила відмітку в заяві про видачу копії рішення (а.с.35).

Таким чином, відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України, в редакції 2004 року, апеляційна скарга на рішення суду мала бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

При цьому, відповідачем не подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в десятиденний строк з дня отримання копії оскаржуваного рішення, що передбачено статті 294 ЦПК України, в редакції 2004 року, тобто до 11 липня 2015 року.

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням звернення до суду тощо.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Отже, відповідачем ОСОБА_1 пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 рокубільше ніж на 6 років з дня складення судового рішення й виняткових обставин для поновлення таких строків не встановлено. А викладені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції вважає не поважними.

Згідно ст. 358 ЦПК України, редакції 2017 року, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили. Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Відповідно доп.4ч.1ст.358ЦПК України,суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Враховуючи, що зазначені апелянтом підстави пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду є неповажними, оскільки вона особисто 01 липня 2016 року отримала копію оскарженого рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року, та будь яких обставин непереборної сили, що є поважною причиною для пропуску строку для подачі апеляційної скарги, не надала, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючисьст. 358 ЦПК України, суд-

У X В А Л И В:

Відмовити відповідачу ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження по поданій нею апеляційній скарзі на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року по цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: