Провадження № 22-ц/801/710/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 рокуСправа № 127/26997/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №127/26997/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , за участі органу опіки і піклування Вінницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2021 року, повний текст якого складено 25 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Венгрин О.О.

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом квартирою по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.06.2020 р. залучено до участі у цивільній справі №127/26997/19 орган опіки і піклування Вінницької міської ради. (а.с. 98 т. 2)

В листопаді 2019 р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Ухвалою суду від 03 грудня .2019 р. об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом (справа №127/26997/19) та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення (справа №127/31020/19), справі присвоєно № 127/26997/19. (а.с. 71 т. 1)

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири по АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстровані вона та її дочка ОСОБА_4 . Відповідач з 2007 р. не проживає в зазначеній квартирі, не оплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в помешканні немає. ОСОБА_2 переїхала з квартири, вийшла заміж, де тепер проживає - не відомо. Перешкод в користуванні квартирою ОСОБА_1 відповідачу не чинила. У ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вона теж зареєструвала у спірній квартирі. Наявність реєстрації відповідача з малолітньою дитиною в квартирі створює перешкоди в користуванні і розпорядженні своєю власністю. Крім того, вона не може отримати субсидію. Просить визнати ОСОБА_2 і неповнолітню ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування квартирою по АДРЕСА_1 . (а.с. 1-4 т. 1,102 т. 2 )

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що вона з 2006 р. зареєстрована в квартирі по АДРЕСА_1 разом з матір"ю - відповідачем ОСОБА_1 , яка є власником квартири. Оскільки мати зловживає алкоголем, її поведінка є непередбачуваною, нею опікувалась баба ОСОБА_5 , яка час від часу забирала її до себе. Але її особисті речі знаходились в квартирі матері. Після того, як позивач стала повнолітньою, вона частіше перебувала у баби, оскільки з відповідачем у них постійно виникали сварки, після яких ОСОБА_1 виганяла позивача з дому. ОСОБА_2 до 2019 р. 2-3 рази на місяць навідувалась в квартиру, в якій знаходяться її особисті речі, але там не проживала з метою уникнення сварок з відповідачем та її співмешканцем. Літом 2019 р. відповідач змінила замки на вхідних дверях і не пускає позивача в квартиру. Вона не має постійного місця проживання. Просить вселити її у спірну квартиру. (а.с. 2 т. 2)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , за участі органу опіки і піклування Вінницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - квартирою, що по АДРЕСА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено. Вселено ОСОБА_2 у квартиру, що по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рушення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи. Крім цього, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, та неправильно застосував норми матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції всупереч вимогам кодексу не надав жодної належної оцінки доказамм у справі, поклавши в основу рішення лише неправдиві показання відповідачки ОСОБА_6 , показання свідка ОСОБА_7 , які здобуті з грубим порушенням норм процесуального права.

10 березня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Чернілевської Р.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції ухвалив правильне рішення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Чернілевської Р.В в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином.

30.03.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Самсонюка В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 повідомила його по телефону, що хворіє, загострення цукрового діабету, підвищена температура.

Згідно із частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Зазначена адвокатом Самсонюком В.В. причина відкладення розгляду справи не може бути визнана апеляційним судом поважною, оскільки не підтверджена належними доказами, а тому в її задоволені відмовлено.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, по справі встановлено, що відповідач-позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (до шлюбу ОСОБА_8 ) - дочка позивача-відповідача ОСОБА_1 (а.с. 10 т. 1)

08.07.2016 р. ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 і змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5 т. 2), від якого є дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 113 т. 2)

ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири, загальною площею 46,2 кв. м, що по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку №131 від 05.07.2002 р. (а.с. 9 т. 1)

З копії довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію МКП «УК «Київська» №588 від 25.02.2020 р. вбачається, що в квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровані 11.04.2006 р.: ОСОБА_1 , 1973 р.н. - власник, ОСОБА_9 , 1991 р.н. - дочка, зареєстрована 03.02.2020 р.: ОСОБА_3 , 2020 р.н. - внучка. (а.с. 58 т. 2)

Особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру по АДРЕСА_1 відкритий на позивача-відповідача ОСОБА_1 - власника. (а.с. 14 т. 1)

Згідно акту №123-У від 11.03.2020 р. комісії у складі майстрів МКП «УК «Київська» ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (на підставі свідчень мешканців будинку АДРЕСА_2 : ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 ) на момент обстеження в квартирі по АДРЕСА_1 тимчасово відсутня зареєстрована особа ОСОБА_2 з 2016 р. проживає по АДРЕСА_3 , тому що за місцем реєстрації проживання не можливе в звязку з тим, що власник квартири ОСОБА_1 зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя і виганяє ОСОБА_2 з помешкання. (а.с. 111 т. 2)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 29.10.2019 р. у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно. (а.с. 7 т. 2)

На а.с. 114 т. 2 копія договору найму квартири у приватної особи від 29.07.2016 р., укладеного між ОСОБА_16 (наймодавець) та ОСОБА_10 (наймач). (а.с. 114 т. 2).

З копій актів МКП «УК «Київська» №122-У від 11.03.2020 р., №230415/689 від 23.04.2015 р., №140917 від 14.09.2017 р. про тимчасову відсутність зареєстрованих осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 вбачається, що ці акти складені для надання у відділ субсидії. (а.с. 90 т. 2, 50, 51 т. 1)

В акті №225М від 20.08.2019 р. МКП «УК «Київська» (на підставі свідчень мешканців будинку по АДРЕСА_2 : ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) зазначено, що ОСОБА_2 не проживає з 2007 р. в квартирі, місце її проживання не відоме. Акт складений для зняття нарахувань за комунальні послуги (а.с. 12 т. 1) В акті №201218 від 20.12.2018 р., МКП «УК «Київська» (на підставі свідчень мешканців будинку по АДРЕСА_2 : ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_20 ) зазначено, що ОСОБА_2 не проживає з 2008 р. в квартирі, місце її проживання не відоме. Акт складений для зняття нарахувань за комунальні послуги. (а.с. 53 т. 1)

З акту №266 від 05.09.2019 р. МКП «УК «Київська» (на підставі свідчень мешканців будинку по АДРЕСА_2 : ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ) вбачається, що в квартирі по АДРЕСА_1 фактично проживає і зареєстрована ОСОБА_1 з співмешканцем ОСОБА_21 (з 2005 р.), який проживає без реєстрації. ОСОБА_1 зареєстрована у цій квартирі, але з 2007 р. не проживає. (а.с. 15 т. 1)

Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01-00-011-52457 від 18.09.2020 р. орган опіки і піклування Вінницької міської ради вважає недоцільним визнання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою, що по АДРЕСА_1 . (а.с. 121 т. 2)

Позивач-відповідач ОСОБА_1 має інвалідність другої групи загального захворювання (до 01.05.2020 р.), отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №301120 (а.с. 8 т. 1) та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 (а.с. 7 т. 1).

На а.с. 54, 55 т. 1 копія рішення Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру (протокол №150 від 30.10.2017 р.), виписки із медичної картки стаціонарного хворого №586, в яких зазначено діагноз ОСОБА_1 .

На а.с. 56 т. 2 - копія рішення про відмову Управління соціального захисту (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради №1658-08-05-01 від 30.10.2019 р. у призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії з підстав: неповні дані в заяві та декларації, недонесення документів.

На а.с. 151-154 т. 2 - копії єдиних рахунків за надані житлово-комунальні та інші послуги за адресою: АДРЕСА_1 , з яких вбачається, що субсидію не призначено мешканцям цієї квартири.

Згідно ст. 47 ч. 3 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 156 ч. 1, 2 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим жилим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно ст. 156 ч. 4 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст. 64 ч. 2, 3 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

В постанові Верховного Суду від 24.10.2018 р. (№490/12384/16) зазначено, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що відповідач-позивач ОСОБА_4 зареєстрована у спірній квартирі з 11.04.2006 р., а її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.02.2020 р. по теперішній час.

Також ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 08.07.2016 р., тобто, створила свою сімю і перестала бути членом сімї власника квартири. Ще будучи неповнолітньою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вимушена була тимчасово (періодично) проживати у своєї баби, що тривало і після досягнення повноліття, оскільки було зумовлено з неналежною (негативною) поведінкою її матері ОСОБА_1 (зловживання алкоголем) і нестерпними умовами проживання в квартирі (постійні п"янки). Проте не втрачала інтересу до спірної квартири, час від часу зявлялась в квартирі. В квартирі є її речі (книги, іграшки, деякий одяг). Про зазначене стверджує відповідач-позивач ОСОБА_4 , а також пояснила суду свідок ОСОБА_7 (сусідка ОСОБА_1 , старша по будинку). Іншого житла у відповідача-позивача ОСОБА_2 немає. В 2019 р. ОСОБА_4 втратила ключ від вхідних дверей спірної квартири і втратила можливість до неї потрапляти. ОСОБА_1 стверджує, що ще раніше взяла у дочки ключ для свого чоловіка і дочці ключа не повернула.

Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків заявлених за клопотанням ОСОБА_1 , з яких ОСОБА_21 є її чоловіком, а ОСОБА_22 , ОСОБА_23 є її подругами, оскільки ці свідки можуть мати певну зацікавленість у вирішенні справи, а також їх показання суперечать зібраними у справі доказам.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , за участі органу опіки і піклування Вінницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, необхідно відмовити, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення обґрунтований і підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норма матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун