ПОСТАНОВА

Іменем України

20 вересня 2021 року м. Кропивницький

справа № 405/1714/19

провадження № 22-ц/4809/863/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Л. А.) від 03 червня 2020 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 червня 2012 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Відповідно до умов договору банк позичальниці видав кредит у розмірі 12000 грн шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати заборгованість за договором, але в порушення його умов свої зобов`язання вона не виконує, у зв`язку з чим станом на 14 лютого 2019 року у неї виникла заборгованість, яка становить 14812,84 грн, з яких: 3715,98 грн - заборгованість за простроченим «тілом» кредиту; 0,00 грн заборгованість за процентами; 8415,30 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 1500,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 681,56 грн - штраф (процентна складова).

Посилаючись на такі обставини, позивач просив суд стягнути з відповідачки усю суму заборгованості - 14812,84 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог, зокрема, позивач не надав доказів укладення між ним і відповідачкою кредитного договору та виникнення у відповідачки відповідних зобов`язань перед банком.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову й покласти судові витрати на відповідача.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд допустив порушенням норм процесуального і матеріального права.

Позивач категорично не погоджується з висновком суду про недоведеність позовних вимог, відсутність належних та допустимих доказів порушення відповідачкою зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору. Відсутність підпису позичальниці на Умовах та правилах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. ОСОБА_1 підписавши анкету-заяву позичальника, засвідчила те, що вона повністю згодна з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Суд першої інстанції залишив без уваги те, що відповідачка дійсність кредитного договору не оспорювала, розрахунок заборгованості не спростувала.

Відзив на апеляційну скаргу

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалася. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив такі обставини

На підтвердження факту укладання між банком і відповідачкою ОСОБА_1 договору про надання банківських послуг від 18 червня 2012 року АТ КБ «ПриватБанк» надав до позовної заяви копію анкети-заяви ОСОБА_2 від 18 червня 2012 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою privatbank.ua, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором від 18 червня 2012 року.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за договором станом від 18 червня 2012 року № б/н станом на 14 лютого 2019 року вона становила 14812,84 грн, з яких: 3715,98 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість по процентах; 8415,30 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 1500,00 грн - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн (фіксована частина) та 681,56 грн (процентна складова).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає з огляду на таке.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципах диспозитивності та змагальності.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати підставу позову.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного інтересу

Зміна предмета позову - зміна вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. При цьому, одночасна зміна і предмета і підстави позову не допускається.

У цій справі позивач (банк) пред`явив позов про стягнення з відповідачки заборгованості, яка виникла у зв`язку з порушенням нею зобов`язань, які виникли на підставі укладеного між банком і нею кредитного договору від 18 червня 2012 року № б/н.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 та ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України, у редакції яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Отже, укладений відповідно до закону договір є обов`язковим для його сторін і створює для них цивільні права та обов`язки, що виливає зі змісту ст. 11, 629 ЦК України.

Зі змісту статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України вбачається, що кредитний договір є консенсуальним, двостороннім та відплатним.

Зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Зміст принципу змагальності цивільного судочинства полягає в тому, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначив, що підписавши 18 червня 2012 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, погодилася з ними та зобов`язалася виконувати їх, що вказує на укладення між позивачем та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 18 червня 2012 року.

Проте, як доказ приєднання відповідачки до запропонованих банком клієнтам Умов та правил надання банківських послуг, у тому числі послуг споживчого кредитування, позивач надав до суду копію анкети-заяви від 18 червня 2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не ОСОБА_1 (відповідачки по справі), ІНФОРМАЦІЯ_2 (с. 9, 26).

Інші документи, які за твердженням позивача становлять частину укладеного між ним і відповідачкою договору, а саме: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (с. 10) та витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (с. 11 - 25) підпису відповідачки не містять.

Зі змісту ст. 207 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України можна зробити висновок, що підпис сторони кредитного договору під узгодженими сторонами умовами є його невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми, який підтверджує волевиявлення учасників правочину та забезпечує ідентифікацію.

Суд першої інстанції дав правильну оцінку наданим позивачем доказам укладення між ним і відповідачкою кредитного договору, врахував, що жоден з цих доказів (документів) не складений від імені відповідачки та не містить її підпису, а тому обґрунтовано виснував про недоведеність позивачем факту укладення такого договору.

Не являється доказом укладення договору і здійснений позивачем розрахунок заборгованості так, як такий розрахунок є аналітичним документом, який повинен здійснюватися на підставі умов чинного договору та відображати фактичні операції сторін по його виконанню, а отже це односторонній вторинний документ який жодним чином не містить волевиявлення сторін на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

02 вересня 2020 року позивач надіслав засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції клопотання про доручення до справи письмових доказів, а саме: виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 ; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; витяг з Умов та правил надання банківських послуг, довідку про видані картки клієнту.

Вказане клопотання з додатками фактично доставлене в суд 04 вересня 2020 року, тобто на наступний день після ухвалення судом рішення по справі, а тому місцевий суд не вирішував питання по їх залучення до справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

Звертаючись до суду першої інстанції з клопотанням про доручення додаткових письмових доказів, позивач не навів жодного аргументу на підтвердження неможливості їх подання разом з позовною заявою, тобто у встановлений ч. 2 ст. 83 ЦПК України строк.

Фактично ж надіслані позивачем на адресу суду першої інстанції додаткові докази були у його розпорядженні ще на час пред`явлення ним позову, а тому будь-які об`єктивні причини їх неподання позивачем до суду першої інстанції разом із позовною заявою відсутні.

До позовної заяви позивач додав докази, які він вважав за необхідне надати суду на підтвердження висунутих позовних вимог. Водночас позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (с. 34 - 35).

В апеляційній скарзі відповідач посилається на додатково надані ним до суду першої інстанції з пропуском встановлено законом строку докази, але клопотання перед апеляційним судом про їх залучення до справи не заявив, про поважність пропуску ним строку на подання доказів до суду не вказав.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду не приймає до розгляду надані позивачем докази з пропуском строку на їх подання, а посилання на них позивача в апеляційній скарзі не приймає до уваги.

З урахуванням розподілу обов`язків з доказування між учасникам цивільного судочинства, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у справах про відповідальність боржника за невиконання кредитних зобов`язань саме позивачу лежить обов`язок довести підстави виникнення у боржника такого зобов`язання, наявність невиконаного зобов`язання та його розмір, як підставу права пред`явлення відповідної вимоги позивачем.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не довів визначені ним підстави своїх позовних вимог, зокрема, укладення між банко та відповідачкою кредитного договору, видачі кредиту відповідачці.

Аргументи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Про судові витрати

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко