Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1686/19

23 вересня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача-адвоката: Левкуна Д.Д.

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача -адвоката: Зайдель І.Р.

розглянувши в порядку загального позовного провадження в судовому засіданні в залі суду м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником квартири в АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі продажу квартири. У вказаній квартирі крім неї також зареєстровані: її син ОСОБА_2 , її мати ОСОБА_3 та співжитель ОСОБА_4 .. На протязі останніх років між нею та її сином склалися неприязні стосунки, з приводу того що син вимагав здати її цивільного чоловіка ОСОБА_4 інваліда І групи в державний заклад. В зв`язку з такими неприязними відносинами вона з своїм сином ОСОБА_2 припинили спілкуватися і в червні 2018 року він поїхав у невідомому їй напрямку на постійне проживання, при цьому забравши всі свої особисті речі з квартири. З того часу син додому не повертався, адрес його проживання їй невідомий, так як фактично не підтримує з ним будь яких зв`язків. Також він не підтримує ніяких зв`язків з її родичами, знайомими та сусідами.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов її сім`ї - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою не проживає, місце перебування та проживання невідоме.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 будучи зареєстрованим у належній їй квартирі не проживає без поважних причин понад один рік. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує її права та законні інтереси як власника, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном та оформити субсидію по комунальних послугах. Між нею та відповідачем не існує жодних домовленостей щодо збереження за ним права користуванням її житлом у разі відсутності його за місцем реєстрації понад один рік. Вважає, що ОСОБА_2 втратив право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача:

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та просили визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі в АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав позов ОСОБА_1 з підстав зазначених в позовній заяві. Суду пояснив, що в нього з його матір`ю ОСОБА_1 дійсно склалися неприязні відносини, вони вже тривалий час не спілкуються хоча він постійно проживає в одній з кімнат квартири в АДРЕСА_1 . У вказаній кімнаті зберігаються всі його особисті речі. Також у вказаній квартирі проживає його бабуся ОСОБА_3 за якою він здійснює догляд, так як вона є людиною похилого віку. В 2018 році він виїзджав за кордон, але це було на невеликий проміжок часу і повертався до квартири в АДРЕСА_1 , так як це є його єдиним житлом. В даний час він працює на роботі і часто їздить у відрядження, а не так як вказує позивач що він з 2018 року він не проживає у вказаній квартирі. Вважає, що позивачем наведено не достовірні обставини справи, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просив відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні також заперечила проти задоволення позову ОСОБА_1 .. Вважає, що ОСОБА_2 вселився у дану квартиру як член сім"ї власника квартири і одночасно з власником квартири, а саме з 2005 року. Протягом всього часу відповідач не змінював місця проживання, в квартирі є його особисті речі. ОСОБА_2 виїжджав за межі України тільки на невеликий проміжок часу, а повертався додому в квартиру в АДРЕСА_1 , так як вказана квартира є його єдиним житлом. Просила ОСОБА_1 в позові відмовити за безпідставністю.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.09.2021р. заочне рішення суду від 25.11.2019 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.10.2020р. закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 17.06.2005 року ОСОБА_1 є власником квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власностіза від 17.06.2005 року в книзі 7 номер запису 1475, що підтверджується копією витягу (а.с. 8-10).

Згідно договору купівлі продажу від 17.06.2005 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки 0,0764 га, для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .(а.с. 7, 11-12).

Згідно довідки КП " Надвірнянський житловик" за № 1932 від 13.08.2019 року в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - 1971 року народження, ОСОБА_3 - 1943 року народження, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6) .

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 за № 1191 від 05.08.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає із матір`ю та цивільним чоловіком. Син ОСОБА_2 за даною адресою не проживає. ОСОБА_2 , 1994 року народження місце перебування та проживання не відоме. (а.с. 5).

З долученого до матеріалів справи відповідачем акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї за №886 від 31.08.2020 рокувбачається, що він ОСОБА_2 на даний час проживає по АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_1 депутатом було написано що ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі. Особисто він квартирі депутат не був. (а.с. 59).

З акту про проживання за місцем реєстрації від 21.08.2020 року ОСОБА_5 засвідчив відомий йому факт, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 в якості члена сім`ї власника квартири ОСОБА_1 її сина. Він неодноразово відвідував ОСОБА_2 за місцем його проживання протягом з 2005 року поданий час. ОСОБА_2 за вказаною адресою займає одну житлову кімнату , в якій знаходилися і знаходяться по даний час його особисті речі відповідача(а.с. 60).

З акту про проживання за місцем реєстрації від 08.2020 року ОСОБА_6 засвідчив відомий йому факт, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 в якості члена сім`ї власника квартири ОСОБА_1 її сина. Він неодноразово відвідував ОСОБА_2 за місцем його проживання протягом з 2017 року поданий час. ОСОБА_2 за вказаною адресою займає одну житлову кімнату, вякій знаходилися і знаходяться по даний час його особисті речі відповідача (а.с. 63).

З акту про проживання за місцем реєстрації від 21.08.2020 року ОСОБА_7 засвідчив відомий їй факт, що ОСОБА_2 постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 в якості члена сім`ї власника квартири ОСОБА_1 її сина. Він неодноразово відвідував ОСОБА_2 за місцем його проживання протягом з 2005 року по даний час. ОСОБА_2 за вказаною адресою займає одну житлову кімнату, вякій знаходилися і знаходяться по даний час його особисті речі відповідача (а.с. 67).

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_8 суду показали, що з 2018 року працювала з позивачкою в супермаркеті «Торба». З червня 2018 року вона приходив в гості додому до ОСОБА_1 щоб допомогти доглядати хворого чоловіка. В період часу який вона приходила в квартиру позивачки , то не бачила там сина ОСОБА_2 жодного разу, при цьому в квартирі бачив тільки її маму.

Допитаний в якості свідків в судовому засіданні ОСОБА_10 суду показали, що в він працював з позивачкою ОСОБА_1 в супермаркеті «Торба». Знає що її чоловік захворів , він допомагав збирати гроші на його лікування. З червня 2018 року він часто приходив в гості додому до ОСОБА_1 , при цьому в квартирі бачив тільки її маму.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 суду показала, що вона є матір`ю позивачки ОСОБА_1 з якою в неї тривалі неприязні стосунки. Вона разом з ОСОБА_1 , внуком ОСОБА_2 проживає в квартирі в АДРЕСА_1 . Внук ОСОБА_2 в 2018 році їздив на роботу за кордон на нетривалий час, на даний час має стабільну роботу, часто їздить у відрядження. Її внук опікується нею, так як вона є особою похилого віку. Внук ОСОБА_2 проживає в квартирі, має свою окрему кімнату, де зберігає свої особисті речі. Внук постійно проживає в квартирі в АДРЕСА_1 , він частково оплачує комунальні послуги.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 суду показав, що він з ОСОБА_2 є сусідами, знає його маму і бабусю. Він у вказаному будинку проживає з 2017 року. Ствердив, що ОСОБА_2 постійно проживав і проживає в АДРЕСА_1 в квартирі разом з бабусею ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_1 та співжителем мами. Також зазначив, що він є співробітником ОСОБА_2 та підтвердив, що останінй їздять у відрядження по роботі на нетривалий період часу.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_11 суду показав, що він є депутатом Надвірнянської міської ради. До нього звернулася позивачка ОСОБА_1 щоб написати акт обстеження матеріально побутових умов проживання її сім"ї. 05.08.2019 року він не будучи в квартирі в АДРЕСА_1 зазначив, що заявниці син ОСОБА_2 , 1994 р.н. не проживає за вказаною адресою і місце перебування його невідоме. Вказана дані він зазначив зі слів самої заявниці ОСОБА_1 і достовірність їх не перевіряв.

Пізніше до нього звернувся ОСОБА_2 і він написав акт обстеження матеріально побутових умов проживання його сім"ї, де вказав що ним попередній акт від 05.08.2019 року написаний зі слів його матері ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 проживає в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Норми права, які застосував суд:

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорюються відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, при розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, можна дійти до висновку про те, що припинення права користування особи житлом можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Спір з приводу користування житловим приміщенням виник між матір`ю, якій належить квартира та повнолітнім сином, який був зареєстрований як неповнолітня дитина на час придбання у власність квартири та після досягнення повноліття продовжує проживати в квартирі, іншого житла не має, між сторонами склалися неприязні стосунки.

Статтею 47 Конституції України проголошено право кожного на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають прав на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Критерій «істотності» є оціночним поняттям та підлягає встановленню у залежності від обставин кожної конкретної справи.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі №189/995/19.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, провадження № 61-46621св18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц зазначила, що члени сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Отже, вирішуючи справу про наявність правових підстав для визнання особи такою що втратила право на житло, суд повинен у кожній конкретній справі здійснити оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати "нагальній суспільній необхідності", зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Такі підходи до вирішення справ у подібних правовідносинах сформулював Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 21 жовтня 2019 року у справі №452/2387/17, від 23 жовтня 2019 року у справі 757/19753/15-ц, від 06 листопада 2019 року у справі №362/3042/17, від 15 січня 2020 року №754/613/18-ц.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 1статті 8 Конституції України в України визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина першастатті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першійстатті 10 ЦПК України.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пред`являючи позов про визнання особи такою що втратила право на житло відповідача, позивачка повинна була довести наявність для цього правових підстав, передбачених ст. 405 ЦК україни , на яку вона посилалась у своїй позовній заяві.

Як вбачається з матеіралів справи, відповідач ОСОБА_2 проживає у зазначеному житлі, як члени сім`ї власника та вселився в квартиру як неповнолітній син позивача та продовжив проживати після досягнення повноліття (а.с. 6).

Місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною вище адресою АДРЕСА_1 з 2005 року по даний час (а.с. 6).

Факт проживання відповідача ОСОБА_2 у належній позивачеві квартирі підтверджується актом обстеження та актами проживання, показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с.59-60, 63,67).

З пояснень сторін судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 існує конфлікт, відповідач працює на роботі і часто відбуває у відрядження, а тому він проживати за адресою місця реєстрації в АДРЕСА_1 .

Згідно копії паспорта громадянина України для визїду за кордон ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 виїхав за кордон 05.11.2018 року та повернувся 09.12.2018 року, та виїхав 21.01.2019 року повернувся 19.03.2019 року ( а.с. 115-118 ).

Крім того, в будинку знаходяться особисті речі відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується фотокартками (а.с. 69-71).

Дослідивши дійсні обставини і матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які б могли бути підставою для визнання особи такою що втратила право на житло зі спірної квартири.

Позбавлення житла є крайньою мірою впливу та має бути повністю виправдано, тобто необхідність такої міри має бути повністю доведена неспростовними доказами та фактами.

При цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести по-перше факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні і по-друге - без поважних причин.

Перевіривши під час судового розгляду обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а саме про визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд вважає, що зазначені позивачем обставини не підтверджені належними і допустимими доказами. Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 , відповідач посилався на те, що визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , він фактично буде позбавлений житла, але його визнання особою такою що втратила право користування житлом в подальшому виселення покладе на нього надмірний тягар, чим порушить баланс інтересів сторін.

Посилання позивача, що відповідач у житловому приміщенні не проживає, а також те, що він не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла, не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки ці питання підлягають вирішенню в інший передбачений законом спосіб. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач не бере участі в утриманні будинку, його ремонті та оплаті комунальних послуг, чим завдає їй значних матеріальних збитків.

Разом з тим суд зазначає, що несплата відповідачем плати за комунальні послуги та те, що він не бере участі в ремонт, які проводить позивачка не можуть бути підставою для визнання особи таким, що втратила право на житло, а лише надають право позивачеві у судовому порядку вимагати компенсації понесених нею витрат на оплату комунальних послуг та коштів за проведений ремонт, за рахунок відповідача.

Отже суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 таким , що втратив право користування житлом немає.

Що стосується вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до встановленого ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Судом відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. А тому, відповідно правових підставою для зняття особи з реєстраційного обліку немає.

Висновки суду:

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами як факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні - понад один рік, так і факту свідомої поведінки відповідача, яка б свідчила про втрату ним інтересу до такого жилового приміщення, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом -необхідно відмовити.

На підставі ст.ст. 16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод , ст.47 КУ та керуючись ст.ст. 4, 19, 81, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (уразі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 01.10.2021 року.