КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/3944/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/2662/20

30 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Положишника Віталія Володимировича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Луценко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який обґрунтовував тим, що 28 лютого 2003 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про одруження 28 лютого 2003 року зроблено відповідний актовий запис за № 86. Спільних дітей від шлюбу вони з відповідачкою не мають.

Вказував на те, що між ними припинені шлюбні стосунки, вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Між ними відсутня взаємопідтримка, так само як і намір продовжувати шлюб чи зберігати сім`ю. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування.

Посилаючись на те, що вони з відповідачкою проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують збереження сім`ї неможливе так як це суперечитиме їх інтересам, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про одруження 28 лютого 2003 року зроблено відповідний актовий запис за № 86.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 86 від 28.02.2003 року.

Не погоджуючись з таким рішення суду, представник ОСОБА_1 адвокат Положишник В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що відповідачка особисто судової повістки від суду через підприємство поштового зв`язку не отримувала оскільки з грудня 2019 року по кінець квітня 2020 року перебувала в селищі Червоногригорівка Нікопольського району Дніпропетровської області та доглядала за хворою матір`ю, у повідомленні про вручення не розписувалася, а на повідомленні про врученні поштового відправлення № 891 на ім`я ОСОБА_1 міститься не її підпис. Крім того, таке повідомлення не могло бути вручено іншим членам сім'ї, оскільки її єдиний дорослий син перебуває на навчанні за межами України. При цьому, звертав увагу на те, що у повідомленні про вручення поштового відправлення прізвище відповідачки написано не вірно, та напис прізвища та підпис особи виконані кульковими ручками різного кольору.

Також зазначав, що відповідачка не писала клопотання про розгляд справи без її участі від 09.04.2020 року, про існування справи нічого не знала, підпис та напис « ОСОБА_1 » в клопотанні виконаний від її імені іншою особою, зміст клопотання не відповідає волі відповідачки. Крім того, вказував на те, що суд не звернув уваги на те, що клопотання надійшло до суду із поштовою адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як вказана електронна адреса не належить відповідачці, тим більше, що питання розірвання шлюбу стосується особистих немайнових прав фізичної особи, які така має реалізувати самостійно, проявивши свою волю, у чому зобов`язаний був переконатися суд при вирішенні справи. Відповідачка запевняє, що їй не відомі особи, які є власниками та користувачами інтернет-сайту, якому належить електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 , у трудових відносинах вона з ними не перебувала, також чоловік таким видом діяльності не займався, оскільки займав достатньо високу посаду у ПАТ «Укрпрофоздоровниця».

Звертав увагу суду, на те, що розгляд справи були призначено на 10.04.2020 року на 9 год. 00 хв. з викликом сторін, тоді як клопотання від 09.04 2020 року від імені ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності та не заперечення про розірвання шлюбу надійшло на електронну адресу суду 10 квітня 2020 року о 11 год. 29 хв., що дає підстави вважати, що на час розгляду справи у суду було відсутнє будь-яке клопотання про розгляд справи за її відсутності, тому суд першої інстанції неправомірно у рішенні вказує, про наявність клопотання від відповідача.

Крім того, наголошував, що в матеріалах справи відсутній протокол судового засідання, що є істотним порушенням вимог цивільного процесуального законодавства та вказує на незаконність ухваленого рішення.

Вказував на те, що в дійсності підстав для розірвання шлюбу немає, з часу укладення у 2003 році шлюбу стосунки у подружжя були хороші, завжди було порозуміння, підтримка та повага, за останній період часу не було ні сварок, ні непорозумінь та за весь час подружнього життя жодного разу питання про розірвання шлюбу не виникало, не оговорювалося і підстав не існувало. У період останніх років подружжя в переважній більшості проживало в м. Бердянську Запорізької області, де ОСОБА_2 працював на постійній роботі, а ОСОБА_1 в останні роки достатньо часу перебувала у своєї хворої матері, та разом із сестрою доглядали за нею. На думку відповідачки, шлюб із позивачем є міцним, стосунки тривають більше 17 років, тому мав бути збережений, і у разі обізнаності про судовий розгляд справи та участі у судовому засіданні, могла б переконати суд, що рішення чоловіка щодо звернення до суду є передчасним. З огляду на зазначене, вважає, що передбачених законом підстав для розірвання шлюбу не було, а судове рішення ухвалено на підставі підробленого клопотання про нібито згоду відповідачки на розірвання шлюбу, яка помилково була взята судом до відома за відсутності дій для перевірки дійсної волі відповідачки на розірвання шлюбу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, справи про розірвання шлюбу є малозначними.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 28 лютого 2003 року зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Хортинського районного управління юстиції у м. Запоріжжя, актовий запис № 86.

Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

Сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 3 Сімейного кодексу України проголошує, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали спільно та вели спільне господарство, і посилання відповідачки на те, що будь-яких підстав для розірвання шлюбу не було, ґрунтуються лише на її твердженнях.

Враховуючи, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, позивач заперечував продовжувати шлюбні стосунки з відповідачкою та вказав, що перебування у шлюбі суперечитиме, зокрема, його інтересам, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу. Навіть, якщо відповідачка не була згодна із розірванням шлюбу з позивачем, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки така б відмова суперечила б інтересам позивача, що має істотне значення під час вирішення справи про розірвання шлюбу.

Відтак, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що були відсутні підстави для розірвання шлюбу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи та не надсилала до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2020 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

25 лютого 2020 року судом здійснено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26 лютого 2020 року на запит суду надійшла Довідка про реєстрацію місця проживання особи: ОСОБА_1 , з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 10.04.2020 року о 09:00 год.

12 березня 2020 року судом направлено сторонам по справі судову повістку про виклик до суду.

Відповідно до ст.. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ст.. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 особисто 19.03.2020 року отримала судову повістку про виклик до суду.

З огляду на зазначене, не має підстав вважати, що ОСОБА_1 не була повідомлена про розгляд справи.

Колегія суддів не приймає до уваги, надані письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки пояснення вказаних осіб не дають підстав суду безумовно стверджувати, що відповідачка з грудня 2019 року по кінець квітня 2020 року постійно перебувала за місцем проживання її матері та відсутність відповідачки у вказаний період за місцем реєстрації.

Щодо заявленого представником ОСОБА_1 адвокатом Положишник В.В. клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, колегія суддів вважає, що підстави для його задоволення відсутні, адже відсутні умови передбачені ст.ст. 103, 105 ЦПК України за яких суд призначає експертизу в справі, оскільки обставинами, що мають значення для справи про розірвання шлюбу є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, можливість збереження шлюбу.

Під час перегляду рішення суду від 10.04.2020 року судом апеляційної інстанції було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Крім того, слід зазначити, що відповідача звернулася з апеляційною скаргою 16 січня 2021 року, тобто після смерті позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), однак про вказану обставину в апеляційній скарзі не зазначила, що свідчить про її недобросовісність дій та не виконання процесуального обов`язку щодо надання суду повних і достовірних пояснень щодо обставин справи.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридично особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Положишника Віталія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: