РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1410/20

22 березня 2021 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем по справі, ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03.09.2011 у Виконавчому комітеті Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 26.

У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

В 2012 році відповідач виїхав закордон на заробітки в Чехію. Таким чином протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім`ю. Це зокрема виявилося у тому, що він відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини, а саме: на придбання продуктів харчування, одягу, медикаментів. Відповідач матеріально не допомагає, жодних коштів на утримання дитини не надає. Син повністю знаходиться на її утриманні.

Вона, як мати дитини, старається всіма силами забезпечи дитині нормальний стан, необхідний для його проживання та розвитку. Відповідач всіляко ухиляється від покладеного на нього законом обов`язку щодо утримання дитини.

Як їй відомо, на даний час відповідач офіційно працює у Чехії, де отримує регулярний офіційний дохід у вигляді заробітної плати, що в українській валюті становить близько 40000,00 грн щомісячно. Крім того відповідач є досить забезпеченою людиною, має власне рухоме та нерухоме майно, отримує чималі доходи, оскільки вже багато часу знаходиться за кордоном, тощо.

Визначити розмір частки від його заробітку немає можливості, що дає підстави визначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі.

Крім того відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей.

ЇЇ матеріальне становище на даний час дуже складне. Через те, що їхній син ОСОБА_6 хворіє на Анемію, що тягне за собою чималі витрати, вона не має можливості влаштуватись на роботу. Крім того власного житла вона не має, вони разом з сином проживають у будинку її батька та знаходяться на його матеріальному забезпенні. Дитина потребує лікування, відпочинку на морі, проведення часу дозвілля, відвідування курсів іноземної мови та гуртків, тощо.

Враховуючи наведене вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитити в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що на її думку на даний час є тим мінімально необхідним для утримання та виховання малолітнього сина.

Короткий зміст відзиву на позов:

14.09.2020 від представника відповідача ОСОБА_4 -адвоката Левкуна Д.Д. поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково.

Так, твердження позивача про те, що відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати дитину не відповідає дійсності та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, які долучені позивачем до позовної заяви. Зазанчає, що позивач надана відповідачу реквізити своєї картки «Приватбанку», на яку він надсилав грошові кошти. У нього збереглися лише дві квитанції про поповнення її карткового рахунку на суму 4500,00 грн. від 13.07.2020 та 830,00 грн. від 13.07.2020. Крім того відповідач надіслав позивачу 218,53 дол. США 14.08.2020. Тому твердження позивача про те, що відповідач взагалі не допомагає коштами утримувати дитину, є надуманим.

Також твердження позивача про те, що відповідач заробляє за кордоном близько 40000 грн. в місяць зовсім не відповідає дійсності. На підтвердження вказаного припущення позивач не надає жодних доказів. Відповідач заробляє на життя тимчасовими заробітками і його дохід нестабільний, невисокий та нерегулярний.

Стосовно твердження позивача, яке також не підтверджується жодними доданими до позовної заяви доказами про те, що відповідач має власне рухоме і нерухоме майно, зазначає, що все набуте в шлюбі майно відповідач залишив дружині.

Відповідач не заперечує того, що як батько зобов`язаний утримувати дитину, включаючи оплату аліментів. Однак при прийнятті рішення про стягнення аліментів просить суд врахувати вимоги ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто обов`язок матеріального забезпечення дітей покладається на обох батьків, і не тільки на батька.

Також просить врахувати, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2218 грн. Тобто позивач, заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь на тримання дитини аліментів у розмірі 5000 грн. в місяць, хоче у повному обсязі покласти на нього обов`язок двох батьків по утриманню спільної дитини.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути аліменти в розмірі значно більшому від мінімального, який визначений законодавством, що зобов`язує позивача обґрунтовувати позов належними та допустимими доказами. Однак позивачем цього не зроблено.

Як вбачається з наведеного, відповідач не має змоги сплачувати аліменти в розмірі, який просить позивач, оскільки він сам не має стабільного високого доходу, а позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б вказували на необхідність присудження аліментів на дитину в розмірі більшому, ніж мінімальний для дитини відповідного віку. Окрім того позивач не надала до суду доказів про матеріальне становище її та дитини.

Стаття 48 Конституції України передбачає, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Тому вважає, що задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі порушить конституційні права відповідача та поставить його у скрутне матеріальне становище.

Також відповідач не погоджується із розміром судових витрат, пов`язаних із оплатою на професійну правничу допомогу, оскільки відповідно до ст. 274 ЦПК України справи про стягнення аліментів віднесені до малозначних справ, таким чином не становлять значної складності, тому в ухвалі про відкриття провадження по справі Надвірнянським районним судом було прийнято рішення про слухання справи у спрощеному порядку. Тому вважає, що сума судових витрат на дії, вказані в попередньому розрахунку, є надто завищеними та необгрунтованими.

Стислий виклад позицій сторін:

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, не заперечив проти стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, однак заперечив проти розміру аліментів, визначеного позивачем. Просив визначити аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Розмір витрат на правничу допомогу, надану адвокатом позивачу, просив зменшити на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України. Також просив судові витрати розподілити між сторонами на підставі ст. 141 ЦПК України. Стосовно наданих стороною позивача компакт-диску з записом телефонних розмов та фотоматеріалів зазначає, що дані матеріали не можуть бути визнані належними та допустими доказами по даній справі, тому не мають братись до уваги судом при винесенні рішення.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 18.08.2020 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 07.12.2020 по даній справі витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України: інформацію про перетинання ОСОБА_4 державного кордону України за період з 01.01.2011 по 07.12.2020.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 03.09.2011 у Виконавчому комітеті Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 26 (а.с. 11).

У шлюбі у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 10).

Позивач ОСОБА_7 разом з малолітньою дитиною зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Делятинської селищної ради ОТГ від 10.08.2020 № 322, та від 10.08.2020 № 930 (а.с. 8-9).

Як вбачається з акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї, складеного депутатом Делятинської селищної ради ОТГ, зі слів заявника ОСОБА_1 ніде не працює, рухомого і нерухомого майна не має. ОСОБА_1 проживає в будинку батьків. Заяниця виховує сина одна. Дитина часто хворіє. Чоловік заявниці з сім`єю не проживає. Заявниця потребує матеріальної допомоги (а.с. 13).

З наданих позивачем медичних документів вбачається наступне: 03.03.2020 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив обстеження в КЛ «ФЕОФАНІЯ», встановлено діагноз: Анемія неякісного ґенезу (копія консультативного заключення від 03.03.2020). Також згідно довідки КП «Делятинський некомерційний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 20.08.2020 № 518 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на диспансерному обліку, діагноз: Дефіцитна анемія. Додаткова хорда серця. ДЖВШ. Містарльна вода. Крім того згідно довідки КП «Делятинський некомерційний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 09.10.2020 № 1536 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворів з 11.09.2020 по 22.09.2020, діагноз: Гострий пієлонефрит (а.с. 12, 39-40).

З копій квитанції «ПриватБанк», наданих представником відповідача вбачається, що відповідачем було поповнено картковий рахунок позивача на суму 4500,00 грн. від 13.07.2020, та на суму 830,00 грн. від 13.07.2020 (а.с. 25). При цьому суд не приймає до уваги додану копію квитанції від 14.08.2020 про перерахунок 218,53 дол. США, оскільки в ній не заначено прізвище, ім`я та по-батькові одержувача, з чого не можливо встановити, чи дані кошти було перераховано саме позивачу.

Як вбачається з повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, наданого на виконання ухвали суду від 07.12.2020, відповідач ОСОБА_4 в період з 16.12.2015 по 07.12.2020 тридцять три рази здійснював перетин державного кордону України, а саме: 17 разів по напряму «виїзд», 16 разів по напряму «в`їзд» (а.с. 51).

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, та з`ясувавши фактичні обставини справи дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно норм ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц.

Тому суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2395 гривень.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Стосовно наданих стороною позивача в якості доказів компакт-диску з записом телефонних розмов та фотокарток суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене суд не бере до розгляду надані стороною позивача компакт-диск «CD-R» з записом телефонних розмов, та фотокартки, оскільки дані докази зібрані та подані з порушенням правил належності та допустимості. Так компакт-диск «CD-R» з записом телефонної розмови відповідача ОСОБА_4 щодо його майна не може бути визнаний судом допутим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Зокрема конверт із диском не підписано та не опечатано, він не містить відповідних реквізитів. Також не зазначено назву технічного засобу, за допомогою якого здійснювалось фіксування запису. Крім того вказаний компакт-диск із записом не може бути визнаний належним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування, так як не є доказом майнового стану відповідача (такими доказами можуть бути зокрема договір купівлі-продажу майна, договір дарування, свідоцтво про право власності, тощо). Фотокартки, на яких зображено чоловіка, який перебуває за станком, також не можуть бути визнані належними доказами, оскільки на них не ідентифіковано особу. Крім того із вказаних фотоматеріалів не можливо встановити, де працює зображена на них особа, назву організації, чи працює дана особа офіційно та чи отримує заробіту плату (розмір заробітної плати).

Таким чином стороною позивача не наведено належними та допустимими доказами факт працевлаштування відповідача за межами України та отримання ним офіційних доходів, а також факт наявності в нього рухомого та нерухомого майна.

Щодо наданої суду інформації Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України про перетин відповідачем ОСОБА_4 державного кордону України в період з 16.12.2015 по 07.12.2020 суд зазначає, що вказана інформація не підтверджує факт працевлаштування відповідача ОСОБА_4 за кордоном. Однак вказана інформація свідчить про достатній матеріальний стан відповідача, який необхідний для забезпечення багаторазового перебування відповідача за межами України.

Також суд не бере до уваги посилання сторони відповідача на те, що відповідачем раніше перераховувались кошти на утримання малолітньої дитини, оскільки надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку не звільняє батька від його обов`язку утримувати дитину. Вказана позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св19).

Суд також відхиляє заперечення представника відповідача щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу, який є неспівмірним з складністю справи, виходячи з наступного.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного вбачається, що обов`язок доведення неспівмірності витрат на правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, тобто в даному випадку на сторону відповідача.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт стороною позивача надано попередній розрахунок суми витрат на правову допомогу, договір про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги та квитанцію про оплату наданих послуг, які відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України (а.с. 3-5, 60). При цьому стороною відповідача не доведено належними доказами неспівмірність витрат на правову допомогу, понесених позивачем.

Тому питання щодо розподілу судових витрат між сторонами буде вирішуватись в порядку ст. 141 ЦПК України.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому судовий збір за задоволення вимоги про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

Висновки суду:

При визначенні розміру аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_5 суд враховує факт проживання дитини з матір`ю, вік дитини, матеріальний стан позивача, яка не працює, проживає на тимчасові заробітки, додаткових доходів не має, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвиту та здоров`я дитини, незадовільний стан здоров`я дитини, яка часто хворіє та потребує постійного лікування, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є фізично здоровою людиною, відсутність у нього інших утриманців, його достатній матеріальний стан, обов`язок обох батьків утримувати дитину, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовільнити частково і стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи положення ст. 191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 13.08.2020.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 1600 грн. витрат на професійну правничу допомогу в користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог (40,00 відсотків) згідно акту прийняття-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 22.03.2021, та квитанції № 91 серії АЕ від 12.08.2020 (а.с. 3, 60), а також 908 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави.

На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 3, 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 76-78, 81, 137, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів задовільнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 13.08.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 1600 грн. 00 коп. сплачених витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 26.03.2021