Справа №601/753/21
Провадження № 2-др/601/10/21
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 жовтня 2021 року м.Кременець
Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої Мочальської В .М.,
з участю секретаря Коляди О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 30 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Під час судового засідання 30.07.2021 представником відповідача подано заяву в якій, в порядку ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, повідомляє, що має намір подати докази на підтвердження понесених судових витрат.

23.09.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду про винесення додаткового рішення по вищевказаній справі та просить стягнути судові витрати на правничу допомогу згідно поданих витрат, а саме 11200 гривень.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 20 березня 2021 року, акт виконаних робіт (надання послуг) від 04.08.2021; розрахунок на правову допомогу від 20.03.2021 та квитанція про оплату ОСОБА_1 послуг на загальну суму 11200 гривень (призначення платежу - оплата послуг згідно договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 ).

Позивач в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надійшла заява, в якій просить заяву про винесення додаткового рішення розглядати без його участі. Просить суд позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити.

Представник відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило.

Третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила.

При ухваленні по справі рішення від 30.07.2021 судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу. При цьому, докази на підтвердження таких витрат надані до суду в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на професійну правничу допомогу, 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

20.03.2021 року ОСОБА_1 і адвокатське об`єднання «Арбітріум груп» уклали договір про надання правової (правничої) допомоги, згідно якого представлення інтересів позивача здійснює адвокат Кузнєцова М.І.

Згідно акту про надання послуг від 04.08.2021 адвокатське об`єднання «Арбітріум груп» надало послуги, передбачені договором від 20.03.2021 року, а ОСОБА_1 прийняв послуги згідно із розрахунком від 20.03.2021.

Згідно розрахунку витрат від 20.03.2021 вартість наданих ОСОБА_1 послуг становить 11200 грн. В розрахунку вказаний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням «Арбітріум груп».

Згідно квитанції про оплату послуг від 20.03.2021 ОСОБА_1 сплатив на рахунок адвокатського об`єднання «Арбітріум груп» - 11200 грн. Призначенням платежу в квитанції значиться - оплата послуг згідно договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 .

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4, 5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи вищевказані докази, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач у даній справі, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із суті та предмету спору.

Враховуючи наведене, а також характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, зі значення справи для сторони, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 133, 137,141,270 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Заяву позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути із акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 11 жовтня 2021.

Головуюча