Постанова

Іменем України

22 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 496/2082/19

провадження № 61-10055св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Буран В. М. від 23 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного судуу складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Комлевої О. С., від 05 травня 2021 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

(далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про визнання припиненим кредитного договору та визнання певної суми заборгованості.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 06 жовтня 2006 року між ним та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено кредитний договір № 05-01-16/742 від 06 жовтня 2006 року. За умовами вказаного кредитного договору кредитор надав позичальнику грошові кошти у розмірі 45 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних строком до 05 жовтня 2016 року. У грудні 2012 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив право вимоги на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року у справі № 496/18855/16-ц було стягнуто з нього на користь відповідача суму боргу у гривневому еквіваленті у розмірі 432 743, 53 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

Позивач вказував, що навесні 2018 року на його адресу надійшов лист від ТОВ «Кредитні ініціативи», яким його було повідомлено, що розмір боргу перед ТОВ «Кредитні ініціативи» станом на 02 березня 2018 року складає 59 345, 83 доларів США, що відповідає курсу Національного банку України та складає 1 582 723, 38 грн.

Позивач вважав, що ТОВ «Кредитні ініціативи» порушило положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки після винесення рішення суду, яким було визначено суму боргу позивача перед банком, кредитор продовжив нараховувати відсотки та штрафні санкції на підставі кредитного договору.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати припиненим з 18 вересня 2014 року кредитний договір № 05-01-16/742 від 06 жовтня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), який в подальшому відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», та визнати заборгованість за кредитним договором у розмірі 432 743, 53 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 вересня

2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано припиненим кредитний договір № 05-01-16/742 від 06 жовтня

2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Промінвестбанк», який

в подальшому відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи».

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звернення до суду з позовними вимогами про погашення боргу та винесення рішення про стягнення визначеної позивачем суми в повному обсязі, дає підстави вважати договір припиненим з дати винесення рішення 18 вересня 2014 року (справа № 496/18855/16-ц), оскільки зверненням до суду з позовом про погашення богу кредитодавець змінив строки виконання договору. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Також районний суд дійшов висновку про те, що позивач не пропустив строк позовної давності на звернення до суду із цим позовом, оскільки у 2018 році дізнався про вимогу ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо сплати ним суми боргу у доларовому еквіваленті, розмір якого станом на 02 березня 2018 року становить 59 345, 83 доларів США.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 05 травня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» залишено без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року у справі № 496/18855/16-ц із позивача стягнуто суму боргу, яку визначив стягувач у валюті - гривні України, ТОВ «Кредитні ініціативи» не має права вимагати стягнення боргу у доларовому еквіваленті станом на 02 березня 2018 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення кредитного договору з 18 вересня 2014 року.

Оскільки вимога ТОВ «Кредитні ініціативи», направлена на адресу ОСОБА_1 щодо сплати ним суми боргу у доларовому еквіваленті, розмір якого станом на 02 березня 2018 року становить 59 345, 83 доларів США, не пов`язана із застосуванням частини другої статті 625 ЦК України, позивач обґрунтовано поставив питання про припинення кредитного договору.

Про порушення свого права ОСОБА_1 дізнався навесні 2018 року, коли отримав від ТОВ «Кредитні ініціативи» вимогу про погашення кредитної заборгованості, а тому при зверненні до суду із цим позовом 10 червня 2020 року ним не було пропущено строк позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У червня 2021 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 травня 2021 року в частині припинення кредитного договору та прийняти у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначив неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права

у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1412цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 5017/1987/2012 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 07 березня 2018 року у справі № 305/1293/16-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 175/1387/16-ц, від 04 вересня 2020 року у справі № 752/26171/18, від 27 жовтня 2020 року у справі № 203/843/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також неналежно дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Заявник стверджує, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Заявник наголошує на тому, що кредитний договір не є припиненим, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості не виконано в добровільному порядку, банк має право на нарахування відсотків згідно умов кредитного договору після зміни строку кредитування, але в розумінні частини другої статті 625 ЦК України, тобто за неправомірне користування кредитними коштами, а правомірність такого нарахування повинна вирішуватися в процесі стягнення заборгованості. Боржником не виконано зобов`язання належним чином, матеріали справи не містять доказів виконання зобов`язання належним чином, зокрема рішення суду у добровільному або примусовому порядку.

Судові рішення оскаржуються в частині задоволення позовних вимог, а тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України не є предметом касаційного перегляду в іншій частині.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання припиненим кредитного договору та визнання певної суми заборгованості призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 жовтня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 05-01-16/742, згідно умов якого позивач отримав кредит у розмірі 45 000, 00 доларів США.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року у справі № 496/2082/14-ц з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість у грошовому еквіваленті 432 743, 53 грн, при цьому у рішенні зазначено також цю суму в доларах США, яка станом на звернення до суду складала 30 175,00 доларі США.

Також встановлено, що Одеський апеляційний суд постановою від 25 квітня 2019 року залишив без змін рішення Приморського районного суду м. Одеса від 13 червня 2018 року у справі № 522/18855/16-ц про визнання кредитного договору № 05-01-16/742 від 06 жовтня 2006 року недійсним, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Вказані обставини свідчать, що рішення про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі 432 743, 53 грн підлягало виконанню шляхом примусового стягнення.

ТОВ «Кредитні ініціативи» направило повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому вимагало від ОСОБА_1 сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 02 березня 2018 року (згідно наданого кредитором розрахунку) складає 59 345, 83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 березня 2018 року складало 1 582 723, 38 грн.

ОСОБА_1 заперечував проти визначеної суми боргу та вважав, що оскільки з нього вже стягнуто суму боргу в гривневому еквіваленті, нарахування боргу в доларах США за курсом, який існує на момент звернення до нього з відповідною вимогою, є безпідставним.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що кредитор після винесення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було визначено суму боргу позивача перед кредитором, продовжив нараховувати відсотки та штрафні санкції на підставі кредитного договору, що порушує його права споживача.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Рішенням суду з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість у розмірі 432 743, 53 грн. Доказів на підтвердження виконання рішення суду ОСОБА_1 не надав.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі

№ 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року

у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену

в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому дата остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, і є датою, коли зобов`язання позичальника перед банком за кредитним договором припинилося.

Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі

№ 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Суди дійшли правильного висновку, що кредитор у 2014 році заявило про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором і позбавлене права після цього нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Однак, суди попередніх інстанцій не врахували, що настання строку повернення заборгованості не тягне припинення зобов`язання, а такий спосіб захист прав та інтересів, як визнання договору припиненим, не передбачений статтею 16 ЦК України.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц зазначено, що рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

У той же час, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог в частині припинення кредитного договору № 05-01-16/742 від 06 жовтня

2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Промінвестбанк», який в подальшому відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, не врахував тієї обставини, що наявність судового рішення про стягнення поточної заборгованості за кредитним договором, яке не виконано боржником належним чином, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не припиняє зобов`язання в цілому і не позбавляє кредитора права на стягнення компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Направлене кредитором повідомлення до боржника із вимогою щодо позасудового врегулювання погашення заборгованості за основним зобов`язанням, із розміром якого не погоджується боржник, не є підставою для припинення зобов`язань за кредитним договором у сумі, визначеній в судовому рішенні, яка не погашена боржником.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року у справі № 496/2082/14-ц у добровільному, або ж примусовому порядку, підстави для визнання зобов`язань за кредитним договором № 05-01-16/742 від 06 жовтня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Промінвестбанк», який в подальшому відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», припиненими - відсутні.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами

повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення в частині задоволення позовних вимог підлягають скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку із задоволенням касаційної скарги, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений заявником за подання касаційної скарги, у розмірі 1 681, 60 грн, а також судовий, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 261, 20 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного судувід 05 травня 2021 року в частині припинення кредитного договору № 05-01-16/742 від 06 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Промінвестбанк», який в подальшому відступив право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю«Кредитні ініціативи», скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю«Кредитні ініціативи» () 1 681 (одну тисячу шістсот вісімдесят одну) грн 60 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, а також 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн 20 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович