Справа №229/2187/16-ц
Провадження№ 6/266/27/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Д`яченко Д.О., за участю секретаря Сологуб Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за поданням державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тараш І.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И В:

23.03.2021 року державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тараш І.А. звернулася до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець зазначив, що на примусовому виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження № 59479476 з виконання виконавчого листа №229/2187/16-ц виданого 22.11.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК Довіра та гарантія" (ПАТ"Український Бізнес Банк") борг 135123,72 грн. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження". Борг на 16.03.2021 року складає 135123,75 грн. 24.02.2021 представником стягувача написана заява про обмеження боржника в праві виїзду за кордон.

Відповідно до відповідача Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України за ОСОБА_1 відсутні відомості про джерела отриманих доходів, відкритих рахунках в банках чи інших фінансових установах.

05.07.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника, з накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно.

Згідно інформації МВС України про наявність зареєстрованого за боржником транспортного засобу, а саме: ЗАЗ 110307, легковий, 2005 року виробництва, номерний знак НОМЕР_1 , синій. Внесена інформація до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (реєстраційний номер обтяження 26780889).

14.05.2020 року винесено постанову про розшук майна боржника з накладенням електронного цифрового підпису та направлено на виконання до УІЗ ГУНП в Донецькій області.

Автотранспортний засіб по теперішній час перебуває у розшуку, інформація є активною.

Боржнику належить на праві приватної власності 1/1 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться на непідконтрольній території Донецької області. (спеціальний розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису обтяження 32274756).

На даний час Ясинуватський МР ДВС здійснює свої повноваження у складі виконавчої групи Приморського відділу ДВС м. Маріуполь та фактично знаходиться за адресою: м. Маріуполь, пров. Дніпропетроваський, 15.

Державний виконавець просив розглянути справу без його присутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог подання з наступних підстав.

Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 зазначеного закону у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань.

Зі змісту зазначеної норми закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Судом встановлено, що 22.11.2016 року Дружківським міським судом Донецької області видано виконавчий лист №229/2187/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "Україниський Бізнес Банк" заборгованість по кредиту у сумі 134 664, 39, з яких: - заборгованість за кредитом складає 96681,91, заборгованість за відсотками 35032,48 грн., - заборгованість по сплаті щомісячної компенсації -2950,00 грн.

Ухвалою від 30.10.2019 року Дружківського міського суду Донецької області замінено стягувача ПАТ "Український Бізнес Банк" його правонаступником ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчих листів.

Постановою державного виконавця Приморського ВДВС м. Маріуполь ГТУЮ у Донецькій області Тараш І.А., 05.07.2019 року відкрито виконавче провадження №59479476.

Однак, суду не надано доказів того, що боржнику було вручено дану постанову.

Державним виконавцем здійснені наступні заходи примусового виконання: 05.07.2019 р. накладено арешт на майно боржника, 14.05.2020 року прийнято постанову про розшук майна боржника.

Стягувач ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" звернувся до Приморського ВДВС з клопотанням від 24.02.2021 р. про направлення подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, у зв`язку із тим, що боржник ОСОБА_1 не виконує рішення суду №229/2187/16 від 10.11.2016 р.

Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті. Відповідно до ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом 11, які у відповідності до ст. 9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод від 04 листопада 1950 року» від 17 липня 1997 року, є частиною національного законодавства України, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду першої інстанції належало з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З огляду на вищевикладене, суд визнає, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь які об`єктивні, беззаперечні докази на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, доказів часткового виконання рішення суду боржником державним виконавцем до клопотання не додано, а накладення арешту на майно та розшук майна боржника, не може свідчити про ухилення боржника від виконання рішення суду, у зв`язку з чим вважає, що відсутні достатні законні підставі для задоволення подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

За таких обставин, суд приходить до висновку про не обґрунтованість подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тараш І.А., а тому відмовляє у його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 19, 260, 261, 353, 441 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполя Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Тараш І.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д`яченко Д. О.