Провадження № 2/369/2207/21
21.09.2021 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
при секретарі Миголь А.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк», Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммед, третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання виконавчого напису № 1655 від 17.06.2020 року таким, що не підлягає виконанню, -
Даний виконавчий напис нотаріуса був пред`явлений АТ «Кредобанк» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммед, яким 22.07.2020 року було відкрито виконавче провадження № 62643008.
Позивач посилається на те, що виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1655 від 17.06.2020 року, вчинено Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною з істотними порушеннями норм чинного законодавства, за відсутності передбачених законом підстав.
Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню через те, що він не відповідає вимогам законодавства України як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог кредитора.
Позивач зазначає про те, що він вчасно погашав заборгованість по кредитному договору, а часткова заборгованість по кредиту виникла внаслідок непередбачуваних обставин, а саме, введення на території України карантинних заходів, а тому, нарахування пені та штрафу, який здійснювався за період з 28.08.2019 року по 15.06.2020 року, тобто під час дії карантину, є незаконним.
Одночасно Позивач відмітив про здійснення банком неналежного зарахування та розподілу грошових коштів, що вносилися ним готівкою в банк на рахунок № НОМЕР_4 .
В обґрунтування своїх доводів Позивач надав контррозрахунок неправомірності нарахування штрафних санкцій, а також неналежного зарахування та розподілу грошових коштів на погашення тіла кредиту та відсотків банком.
Також позивач наголошує, що жодних повідомлень про порушення зобов`язань по кредитному договору або ж вимог про усунення порушення по кредитному договору, вимоги про дострокове виконання кредитного договору не отримував.
При цьому, Позивач звертає увагу, що після направлення вимоги від 24.03.2020 року, АТ «Кредобанк» змінив строк виконання основного зобов`язання, а саме, 35 днів з моменту направлення досудової вимоги. А тому, подальше нарахування відсотків після 28.04.2020 року є неправомірним. А оскільки виконавчий напис вчинено за період з 28.12.2019 року по 15.06.2020 року, а тому відсотки за кредитом нараховувалися після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що свідчить про наявність спору відносно суми заборгованості.
Позивач зауважив, що у виконавчому написі вказівка про те, що обтяжувач до початку процедури звернення стягнення зареєстрував у Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження - відсутня, а Відповідачем не здійснив реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Загалом викладене вказує на грубі порушення нотаріусом норм права при вчиненні виконавчого напису.
Представник відповідача АТ «Кредобанк» подав відзив на позовну заяву та проти задоволення позову заперечував з підстав його необґрунтованості. Відповідач вважає, що Позивачем не доведено наявність спору щодо суми заборгованості, а також порушення порядку вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідач зазначає, що штрафні санкції нараховані за не виконання не грошового зобов`язання, а тому, вони нараховані правомірно. Також Відповідач посилається на виконання банком обов`язку щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, просив слухати справу за його відсутності.
Представник відповідача АТ «Кредобанк» повторно в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Бурко Арсен Мохаммед та третя особа у справі Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
У відповідності до положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Перевіряючи обґрунтованість вимог позову, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що за приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
За правилами ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" також передбачено звернення стягнення на заставлене майно на підставі рішення суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.
Даний виконавчий напис нотаріуса був пред`явлений АТ «Кредобанк» до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Бурко Арсена Мохаммед, яким 22.07.2020 року було відкрито виконавче провадження № 62643008.
При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
У статті 20 Закону України "Про заставу" встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.
У частині першій статті 23 Закону "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.
У статті 26 цього Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса
Згідно із частиною першою статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 50 цього Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.
Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України "Про нотаріат", так і спеціальним Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".
При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави.
Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Такі вимоги є імперативними і не можуть виконуватися на розсуд стягувача.
У статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір невиконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.
Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.
Разом з тим, представник відповідача доказів реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль марки JAGUAR XF, рік випуску 2017, № шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1999, колір - чорний, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 27.09.2018 року ТСЦ 8047, не надав.
Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №65458187 від 26.03.2020 року, що був сформований ОСОБА_2 на підтвердження звернення стягнення 26.03.2020 року не може бути належним доказом виконання АТ «Кредобанк» вимог щодо реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль, оскільки даний витяг виданий відносно іншого майна, що не є предметом спору, так як стосується іншого договору застави, серія та номер: 1010 від 22.11.2016 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко Є. В., стороною якого Позивач не являється.
Крім того, зазначений витяг не містить ані підпису, ані печатки особи, що його сформував. Посилання Відповідача на підписання витягу за допомогою електронного цифрового підпису не підтвердилися наявними матеріалами справи.
Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172), та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).
Згідно з підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3, підпункт 7.6 пункту 7 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).
При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про нотаріат", а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів щодо витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів свідчить про незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних.
Згідно зі статтею 28 Закону № 1255-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.
Закон № 1255-IV пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.
Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.
Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону № 1255-IV, згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.
Частиною четвертою статті 43 Закону № 1255-IV визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження.
Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі Порядок № 830).
Пунктом 4 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису.
У пункті 5 Порядку № 830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору.
А у пункті 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження).
Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок № 296/5).Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку № 296/5).
Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІПорядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку N 296/5).
Разом з тим, відсутність у Законі України "Про нотаріат" та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом.
Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону № 1255-IV. Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису.
При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про нотаріат", а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних.
Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса, періодом нарахування сум заборгованості, що зазначені в ньому зазначено: з 28.12.2019 року по 15.06.2020 року. Крім того, Суд погоджується з доводами Позивача, що АТ «Кредобанк» здійснювалося нарахування штрафних санкцій за кредитом неправомірно з порушенням ч. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якої, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
При цьому, суд критично відноситься до доводів представника Відповідача стосовно того, що штрафні санкції нараховані за не виконання не грошового зобов`язання, оскільки зобов`язання, за невиконання якого нараховано штрафні санкції зводиться до сплати грошових коштів, а тому, є грошовим.
Судом також було встановлено, що АТ «Кредобанк» пред`явивши до Позивача досудову вимогу про дострокову сплату суми кредитних коштів, а також нарахованих відсотків та штрафних санкцій, змінив строк виконання основного зобов`язання на 28.04.2020 року.
Згідно п. 3.15. Кредитного договору, Позичальник виконує свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати комісій, процентів, неустойки шляхом перерахування у безготівковій формі та/або вносить готівкою в Банк на рахунок № НОМЕР_4 .
При дослідженні судом порядку розподілу грошових коштів АТ «Кредобанк» було встановлено, що розподіл грошових коштів, які надходили від Позивача на рахунок № НОМЕР_4 відповідачем здійснювався неналежним чином, в результаті чого безпідставно нараховувалися штрафні санкції.
Всі ці обставини свідчать про наявність спору відносно суми заборгованості.
Отже, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог кредитора та не перевірки нотаріусом факту відсутності безспірності заборгованості.
Відповідно до ст. 12 кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відтак, звернення стягнення на предмет застави пов`язується саме з реєстрацією у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання.
Такий правовий висновок зроблено в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження №14-83цс18) Великою Палатою Верховного Суду, де серед іншого зазначено, що факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті 27 Закону № 1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №569/8884/17 від 14.08.2019 року.
Окрім того, пунктом 11 Переліку № 1172 (в редакції на час вчинення виконавчого напису нотаріуса) передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання подаються наступні документи - оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль Позивача та не надані такі докази представником відповідача і третьою стороною - нотаріусом. З заяви, яку надав відповідач нотаріусу для вчинення виконавчого напису та самого виконавчого напису також не вбачається відомостей про реєстрацію у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.
З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак, встановивши порушення процедури звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 590 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. ст. 24, 26, 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом який його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко