У Х В А Л А

16.09.2021 Справа №607/15406/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді В.М. Братасюка, розглянувши клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати (зменшення розміру) судового збору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості про визнання відмови від зобов`язань та розірвання договору протиправним, визнання незаконним неналежне виконання зобов`язань за договором, стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 02.09.2021року позов залишено без руху, оскільки вивченням змісту позовної заяви та додатків до неї було встановлено невідповідність вимогами ст. 175 і 177 ЦПК України.

Водночас позивачем ОСОБА_1 разом із позовною заявою було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке розглянуто та визнано необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Поряд з тим, 14.09.2021 року позивачем повторно подано аналогічне клопотанням про звільнення його від сплати судових витрат, судового збору (або зменшення розміру на 100 %), з посиланням на те, що:

-предметом позову є захист соціального права на освіту, на сприяння у працевлаштуванні, соціальне страхування, тощо;

-розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу;

- позов пред`являється споживачем щодо порушення прав.

Розглянувши клопотання суд наголошує таке.

У своїй практиці Європейський суд зазначає, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Позивач просить звільнити його від сплати судових витрат, судового збору (або зменшити розмір на 100 %), посилаючись на ті ж самі підставі, що були зазначені ним у попередньому клопотанні, разом з цим, позивачем при подачі позовної заяви і клопотання про звільнення від сплати судового збору, надано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.04.2021року за 1-4 квартал 2020 року.

Поряд з тим, на переконання Суду, вирішуючи питання звільнення/зменшення суми сплати судового збору, слід надати належну фактичну та правову оцінку наданим доказам щодо майнового стану позивача та навести достатні та зрозумілі мотиви задоволення чи відмови у задоволенні клопотання про зменшення сплати судового збору.

В цьому контексті Суд наголошує, що з наданих позивачем відомостей з центру зайнятості неможливо встановити чи дійсно у нього існує скрутне майнове становище за відсутності інших достатніх, за стандартом доказування «поза розумним сумнівом», доказів - копії трудової книжки, відповідно до якої він офіційно не працює, довідки відділу обслуговування громадян щодо нарахування пенсії (в разі перебування на обліку в органах ПФУ), інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про відсутність у них будь-якого нерухомого майна, інформації з сервісного центру МВС про наявність/відсутність транспортних засобів, тощо.

Оскільки обов`язок доказування покладається саме на позивача, Суд констатує недоведеність останнім викладених ним обставин, необхідних до задоволення заяви про звільнення від сплати (зменшення розміру) судового збору.

З огляду на наведене, керуючись ст. 136 ЦПК України, ст.8 ЗУ «Про судовий збір», Суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати (зменшення розміру) судового збору відмовити.

Ухвала до оскарження не підлягає.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк