Справа № 448/1596/19 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/1149/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно умов зазначеного вище Договору такий складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що викладені на сайті ПриватБанку.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника (відповідача ОСОБА_1 ) щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив, внаслідок чого станом на 12 вересня 2019 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 76870,88 грн., що складається з: 44764,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12750,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 15056,70 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400,00 грн. нарахована пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3648, 61 грн. штраф (процентна складова).

Відповідач добровільно взятих на себе зобов`язань не виконує, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду.

З урахуванням наведеного просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 76870,88 грн. за кредитним договором № б/н від 09 липня 2007 року.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ), заборгованість згідно кредитного договору б/н від 09.07.2007року у розмірі 21 600 (двадцять одну тисячу шістсот) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ), судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 537 (п`ятсот тридцять сім) гривень 88 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі посилаються на те, що факт отримання кредитних коштів з рахунків платіжних карток, купівлі товарів за рахунок коштів банку по послузі «Оплата частинами», сплати платежів на погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотків відповідачем не спростований.

Зазначають, що відповідач не оспорив в судовому порядку жодної операції здійсненої по картці/рахунку.

Стверджують, що отримання відповідачем кредитних коштів, заявлених в позові сумі, підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, де зазначені відповідні операції, а також операції щодо часткового повернення коштів.

Посилаються на те, що встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Зазначають, що суд першої інстанції стягнув лише частину заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення решта заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 35915,57 грн.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано докази, які обґрунтовують наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме: у розмірі 21600 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись повністю не може з таких підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 09 липня 2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено кредитний договір б/н, за яким відповідач отримав кредит у сумі 21 600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Укладений між сторонами договір складається з анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 09 липня 2007 року, Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку, що викладені на сайті банку. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору.

У анкеті-заяві зазначено, що Відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно п.2.1.1.2.1 кредитного договору для надання послуг банк надає клієнту картку, її вид визначено в Пам`ятці клієнта/Довідці об умовах кредитування і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата отримання картки, яку вказано в заяві.

Позивачем додано до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» проте вказана довідка відповідачем не підписана.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 12 вересня 2019 року, відповідач має заборгованість в загальному розмірі 76870,88 грн., що складається з: 44764,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12750,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 15056,70 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400,00 грн. нарахована пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3648, 61 грн. штраф (процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 09 липня 2007 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 12 вересня 2019 року, відповідач має заборгованість в загальному розмірі 76870,88 грн., що складається з: 44764,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12750,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 15056,70 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400,00 грн. нарахована пеня за не своєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. штраф (фіксована частина); 3648, 61 грн. штраф (процентна складова).

Встановлено, що позивач свої обов`язки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач в односторонньому порядку порушив взяті на себе договірні зобов`язання, у встановлений договором строк не повернув кредит, в результаті цього утворилась заборгованість.

Установивши,що у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсутні докази того, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Додана до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки ОСОБА_1 не підписана, а відтак відсутні підстави вважати, що сторони погодили зазначені у ній умови.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного платежу, сума кредиту вважається простроченою. Таким чином, суд першої інстанції не врахував, що заборгованість за тілом кредиту включає в себе: заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Висновок суду першої інстанції про стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 21600 грн. колегія суддів вважає помилковим, з огляду на те, що судом першої інстанції не враховано те, що згідно матеріалів справи ОСОБА_1 впродовж 2007-2018 років збільшував та зменшував кредитний ліміт.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» належить стягнути заборгованість 44764,67 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12750,90 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки така сума дійсно використана боржником, що стверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано розрахунок заборгованості, наданий банком.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов в частині стягнення заборгованості за нарахованою пенею та штрафами не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що у заяві-анкеті, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, чи інших видів відповідальності.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини кредитного договору. У цих Витягах визначені в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Також у даному випадку, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, який міститься в матеріалах цієї справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пунктом 2 частини 1статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Із врахуванням наведеного, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості за кредитом скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 4802,5 грн. судового збору (1921 грн. + 2881,50 грн. (а.с. 37,131).

Апеляційним судом задоволено 74,82 % позовних вимог Банку, тому з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 3593,23 грн. судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 24 лютого 2021 року скасувати року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 09 липня 2007 року в розмірі 21 600 гривень та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 липня 2007 року у розмірі 57515,57 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту - 44764,67 грн. та заборгованість за простроченим тілом кредиту - 12750,90 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 3593,23 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.