Справа № 345/609/21
Провадження № 22-ц/4808/1071/21
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Миговича О.М. в м. Калуш,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно його заяви від 17.03.2020 до Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби про повернення коштів, надісланих на депозитний рахунок вказаного відділу ДВС, кошти в сумі 21 719 грн. 90 коп. було зараховано на розрахунковий рахунок в АТ «Креді Агріколь Банк», що належить відповідачу ОСОБА_2 . Переказ коштів підтверджується платіжним дорученням №1983 від 20.03.2020 з відміткою Державної казначейської служби України про оплату 24.03.2020.

Вказані кошти були призначені для погашення боргу перед братом відповідача ОСОБА_3 , який і надав йому реквізити банківського рахунку відповідача ОСОБА_2 , однак останній не передав кошти ОСОБА_3 , а навпаки, працюючи адвокатом, склав позовну заяву від імені брата Богдана про стягнення з позивача ОСОБА_1 боргу за розпискою.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.10.2020 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 30 613 грн.

Так як жодних договірних та інших правовідносин, які б слугували підставою для перерахування відповідачу коштів між сторонами немає і не було, кошти є набутими безпідставно. На письмову вимогу про повернення грошових коштів одержаних без законних підстав відповідач не відреагував, у зв`язку із чим, та посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 21 719 грн 90 коп.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що у даній ситуації не мало місце набуття майна (грошей) від позивача до відповідача, а мало місце повернення раніше отриманих грошей в силу припинення певних договірних відносин. З огляду на те, що вказані кошти позивачу не належали, у нього відсутня шкода у вигляді зменшення вартості майна, як і відсутнє збільшення майна у відповідача за рахунок майна позивача, адже має місце саме повернення раніше отриманих ОСОБА_1 грошей від ОСОБА_2 . Отже, в даних правовідносинах мали місце усні домовленості між сторонами, невиконання яких однією із сторін зумовило необхідність повернення усіх набутих прав та статусу таких сторін до первісного стану. Надання відповідачем грошових коштів позивачу без оформлення відповідних документів не заборонений цивільним законом спосіб для породження між указаними сторонами договірних правовідносин. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, грошові кошти не передавались у власність відповідача, їх було повернуто в рамках договору між сторонами, у зв`язку із невиконанням своїх договірних зобов`язань позивачем.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд не вказує, чому відмовляє у позові.

Вважає, що суд помилково стверджує, що попередні усні домовленості із відповідачем призвели до виникнення його (апелянта) зобов`язання перед відповідачем щодо грошової суми 21 719,90 грн. Зазначає, що мова йшла про намір укласти договір, жодних домовленостей про сплату ним вищевказаної суми між ними не було, факт отримання ним грошей у відповідача не підтверджується жодним доказом у справі, а твердження суду про те, що він нібито отримав кошти у відповідача, а не у ОСОБА_3 не підтверджується, а спростовується рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.10.2020. Тому вважає, що судом ця обставина не з`ясовувалась.

Стверджує, що судом не враховано, що про придбання земельної ділянки з ним домовлявся не відповідач, а його брат ОСОБА_3 , який і мав бути покупцем, чого відповідач не заперечував. Те, що відповідач був адвокатом ОСОБА_3, а не покупцем земельної ділянки, підтверджується договором відповідача з ОСОБА_3 . Апелянт стверджує, що ці обставини суд не з`ясував, а прийшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для отримання відповідачем грошових коштів, що є предметом позову.

Крім того, апелянт вважає, що суд допустив порушення процесуальних норм, звільнивши відповідача від обов`язку доказування обставин, які мають значення для справи. У рішенні суд навів пояснення відповідача, які той у судовому засіданні взагалі не наводив, жодного заперечення проти позову відповідач у письмові формі не подавав. Апелянт зазначає, що у судовому засіданні пояснив, що гроші отримав у ОСОБА_3 , а не у відповідача, про що є рішення суду. А на запитання його представника, чим відповідач може підтвердити факт отримання коштів саме у нього та коли це відбулось, відповідач сказав, що доказів немає. Однак у рішенні про це не вказано. Стверджує, що не укладав жодного договору із відповідачем відносно земельних ділянок та передачі коштів, усі відносини мав не з відповідачем, а з його братом ОСОБА_3 .

Суд неправильно застосував ст. 1212 ЦК України, оскільки між ним та відповідачем жодних договірних відносин з приводу коштів, що є предметом позову, не було.

Суд не дослідив ту обставину, що, як встановлено рішенням від 29.10.2020 апелянт не виконав своє зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_3 , а не з відповідачем ОСОБА_2 . Тому жодних підстав у відповідача щодо отримання коштів не було, жодних домовленостей у нього з відповідачем не було, тому суд порушив норму матеріального права - ст. 638 ЦК України, безпідставно стверджуючи про укладення між сторонами договору.

Апелянт просить ретельно дослідити його доводи, адже сума позову для нього значна, бо він є інвалідом ЗСУ через важкі поранення, одержані в зоні ООС.

Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною, оскільки рішення суду ухвалене з додержанням вимог закону. Зокрема, зазначає, що при розгляді даної справи в суді першої інстанції позивач особисто визнав той факт, що кошти, про стягнення яких він заявив вимогу, першочергово належали відповідачу, що обумовлює і факт наявності договірних відносин між сторонами, на виконання яких гроші передавались позивачу, і відсутність неправомірного збагачення відповідача за рахунок їх повернення у зв`язку із невиконанням цих домовленостей, про що і говориться в рішенні Калуського міськрайонного суду. У якості підтвердження даного факту може слугувати аудіозапис, зроблений під час судового засідання.

В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апелянт не повідомив суду причину неявки.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, прослухавши звукозапис судового засідання від 27.04.2021 в суді першої інстанції, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.03.2020 ОСОБА_1 звернувся в Калуський міськрайонний відділ державної виконавчої служби із заявою про повернення коштів, помилково перерахованих ним на депозитний рахунок Калуського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби, вказавши, що дані кошти потрібно повернути саме ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на його розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614 (а.с. 5).

На виконання заяви ОСОБА_1 , кошти в сумі 21 719 грн. 90 коп. були зараховані на рахунок, що належить відповідачу ОСОБА_2 в АТ «Креді Агріколь Банк» , що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №1983 від 20.03.2020 з відміткою Державної казначейської служби України про оплату 24.03.2020 (а.с. 7), що також не заперечується відповідачем.

Згідно звукозапису судового засідання від 27.04.2021 сторони визнали, що між ними була домовленість про придбання ОСОБА_2 в ОСОБА_1 земельної ділянки за 2 000 доларів США. 17.03.2020 ОСОБА_1 отримав 1 100 доларів США від брата ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Як ствердив ОСОБА_1 , зі слів ОСОБА_3 , він мав займатись цим питанням у зв`язку із зайнятістю брата ОСОБА_2 . Про отримання коштів в розмірі 1 100 доларів США він написав ОСОБА_3 розписку. Особисто ОСОБА_2 не давав йому грошей.

Грошима в розмірі 1 100 доларів США, що передав йому ОСОБА_3 , ОСОБА_1 мав намір погасити два штрафи по 10 200 грн кожен за вчинення адмінправопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, з метою зняття обтяження із земельної ділянки, яку мав намір продати. Оскільки державний виконавець по базі даних виявила, що в нього є ще непогашений борг за кредитними зобов`язаннями, то відмовила у знятті обтяження. У зв`язку з чим ОСОБА_1 за вказівкою ОСОБА_3 написав в ДВС заяву про повернення помилково зарахованих на депозитний рахунок ДВС коштів в розмірі 21 719,90 грн на рахунок ОСОБА_2 в АТ «Креді Агріколь Банк», що й було зроблено Калуським міськрайонним ВДВС.

Такі твердження позивача залишились поза увагою суду. Суд першої інстанції, без дотримання вимог ч. 5 ст. 263 ЦПК України щодо повного та всебічного розгляду справи, не перевірив доводи позивача, не в повній мірі з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, суд взявши до уваги пояснення відповідача ОСОБА_2 , в оскаржуваному рішенні вказав, що судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав від відповідача гроші для створення передумов для оформлення купівлі-продажу конкретно визначеної земельної ділянки в розмірі 1 100 доларів США. При цьому залишив поза увагою, що ОСОБА_2 в судовому засіданні ствердив, що особисто передав ОСОБА_1 700 доларів США, 2 000 грн заплатив оцінювачу за проведення оцінки земельної ділянки, та 2 000 грн - нотаріусу за проект договору-купівлі продажу та вчинення попередніх дій нотаріусом щодо укладення такого договору, а не 1 100 доларів США.

Відтак, обставина отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 1 100 доларів США, як авансу за продаж земельної ділянки та написання останньому розписки про отримання коштів в наведеній сумі, встановлена рішенням Калуського міськрайонного суду від 29.10.2020, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 100 доларів США, що еквівалентно 30 163 грн.

Суд першої інстанції на підставі пояснень відповідача, всупереч вимог ч. 5 ст. 263 ЦПК України, не перевіривши доведеність їх належними доказами, дійшов помилкового висновку, що надання відповідачем грошових коштів позивачу без оформлення відповідних документів є не заборонений цивільним законом спосіб для породження між указаними сторонами договірних зобов`язань. Адже, хоч такий спосіб є не забороненим, однак отримання коштів позивачем від відповідача з урахуванням положень ст. 1047 ЦК України мало б бути оформлено в письмовій формі.

В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому суд зауважує, що відповідачу, як професійному адвокату добре відомо, що передача коштів іншій особі має бути підтверджена документально. Тому не зрозуміло, чому ОСОБА_3 , передаючи кошти ОСОБА_1 в розмірі 1 100 доларів США взяв у останнього розписку, а ОСОБА_2 не взяв у нього розписки про те, що дав йому, як він стверджує кошти в загальній сумі, з урахуванням еквіваленту долара до гривні, 22 000 грн.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів, що кошти в сумі 21 719,90 грн були передані відповідачем позивачу за створення передумов для укладення договору купівлі-продажу відповідачу земельної ділянки, то висновок суду, що дії сторін були конклюдентними, направлені на встановлення правовідношення у не заборонений законом спосіб, є неправильним.

Відтак, перерахована Калуським міськрайонним ДВС вказана сума грошей відповідачу ОСОБА_10 за заявою позивача, є набутою відповідачем без достатньої правової підстави.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, то підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. По суті встановленого позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахування положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 270 грн.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого на проживання та жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 - 21 719,90 грн (двадцять одну тисячу сімсот дев`ятнадцять гривень 90 коп.) безпідставно набутих коштів та 2 270 грн витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року