Справа № 752/1176/21
Провадження № 2/752/4668/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25.03.2021 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд визнати за ним право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , а саме: на Ѕ квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому належала на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . Звернувшись до приватного нотаріуса КМНО Коновод Н.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину, останньою, була відкрита спадкова справа № 4/2017. Постановою приватного нотаріуса КМНО Коновод Н.Д. від 23.08.2018 року позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки, нотаріусу не було надано оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спадкове майно. Позивач вказує, що зазначена квартира належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач є племінником ОСОБА_2 та сином його рідної сестри ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка за її життя була спадкоємцем другої черги за законом. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відсутні. Після смерті іншого співвласника ОСОБА_3 спадкоємцем за заповітом є інша особа, яка прийняла спадщину і право власності якої на Ѕ частину спадкового майна зареєстровано належним чином. Зазначена особа відмовляється надати позивачу оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, в зв`язку з чим позивач фактично позбавлений можливості оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки представника суд не повідомив, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Києві, що підтверджується копією паспорта.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його матір» зазначено ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 19.07.2017 р., було встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 та її батьком зазначено ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 померла

ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Крім того, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 дійсно належала на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Коновод Н.Д. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_2 , та приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа № 4/2017.

Однак, постановою приватного нотаріуса КМНО Коновод Н.Д. від 23.08.2018 року, позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки, ним не було надано нотаріусу оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на спадкове майно.

З копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.03.2020 року, вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2017 року право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_7 , однак, зазначену особу до участі у справі позивачем залучено не було.

Крім того, позивач вказує, що спадкоємець, який успадкував Ѕ частину майна за заповітом не надає позивачу оригінал правовстановлюючого документу, що унеможливлює прийняття ним спадщини, однак, доказів наведеним твердженням стороною позивача суду надано не було.

Будь-яких клопотань в частині витребування копії спадкової справи та залучення до участі у справі спадкоємця іншої частини квартири, прав та обов`язків якого стосується даний спір, - стороною позивача в ході розгляду справи заявлено не було.

Позивачем пред`явлено позов до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, та в ході розгляду справи будь-яких клопотань щодо заміни відповідача на належного, та/або залучення співвідповідачів до розгляду даної справи, стороною позивача заявлено не було.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, слід вказати на те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Учасник справи, відповідно до положень статті 13 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що спір, переданий на вирішення суду позивачем шляхом подання ним позову до відповідача Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації обґрунтований наявністю спору між спадкоємцями, а тому позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 з огляду на визначені позивачем підстави звернення з позовом до суду та їх обгрунтування, пред`явлені до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, - безпідставно, як до неналежного відповідача.

Варто відзначити, що згідно із п.п. 3, 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

При цьому, стороною позивача в судовому засіданні клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. ст. 79-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем.

Предметом спору в даній справі є визнання права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , а тому відповідачами у справі мають бути інші спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При цьому, слід вказати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки це слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позов заявлений позивачем до неналежного відповідача, який має відповідати за позовом з підстав, які в ньому викладені, відповідачем не порушуються та не оспорюються права, за захистом яких позивач звернувся до суду, а тому суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий Н.П. Чередніченко