КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1648/20
Провадження № 2/488/377/21
25.02.2021 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,
за участю секретаря судового засідання Кривопішиної О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва Міністерства оборони України про зняття арешту на нерухоме майно,
09.06.2020 р. позивач ОСОБА_1 звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса), в якому просив скасувати заборону відчуження, накладену 28.07.2006 року Першою миколаївською нотаріальною конторою Миколаївської області, реєстраційний номер обтяження 3530206, на підставі листа № 15 від 18.06.1996 р. Відділення морської інженерної служби на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . Під час оформлення спадщини нотаріус повідомила позивача про те, що вказане майно перебуває під обтяженням на підставі листа № 15 від 18.06.1996 р. Відділення морської інженерної служби, зареєстрованого 28.07.2006 р. за № 3530206 реєстратором Першою миколаївською державною нотаріальною конторою.
За інформацією Першої миколаївської державної нотаріальної контори будь-які документи, пов`язані з накладенням заборони на нерухоме майно до 2000 року, в нотаріальній конторі відсутні у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.
Згідно відповіді Державного нотаріального архіву Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.03.2020 р. відповідно до номенклатури справ по 2000 р. включно строк зберігання документів щодо реєстрації обтяжень (заборон, арештів) становив 3 роки. Після закінчення строку зберігання документів, вони знищувались відповідно до чинного та той час законодавства. Тому, документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного нотаріального архіву Миколаївської області не передавалися.
На запит позивача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва Міністерства оборони України повідомив, що при розформуванні Відділення морської інженерної служби м. Миколаєва у 1998 році до КЕВ м. Миколаєва документи щодо майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не передавались.
Згідно з повідомленням Корабельного відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) за перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 12.05.2020 р. на виконанні відділу виконавчі провадження у відношенні стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відсутні.
Наявність заборони на належне позивачеві майно унеможливлює реалізацію його прав та інтересів щодо розпорядження вказаним майном, у зв`язку з чим, останній змушений був звернутися в суд з даним позовом.
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.06.2020 року відкрито провадження по вказаній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
28.09.2020 року ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва було задоволене клопотання позивача по справі та залучений в якості співвідповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва Міністерства оборони України.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.
Представник відповідача Першої миколаївської державної нотаріальної контори надав відзив на позову заяву, в якому зазначив, що вони, як нотаріальна контора, не приймали рішення про накладення арешту, а лише на виконання наказу Міністерства юстиції України від 27.05.1997 р. № 41/5 (що діяв на момент накладення арешту) вносили реєстраційні записи до Базового реєстру як реєструвальний орган. Оскільки позивач не оскаржував законність дій Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, як державного реєстратора, а фактично просив скасувати заходи забезпечення позову, що були свого часу вжиті Відділенням морської інженерної служби, просили розглядати справу без участі їхнього представника, в частині вимог до нотаріальної контори відмовити. Заперечень щодо зняття арештів і заборон не мали.
Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень проти задоволення позову до суду не надав.
За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватись об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що на підставі листа Відділення морської інженерної служби № 15 від 18.06.1996 р. було зареєстроване обтяження на нерухоме майно, а сам: квартиру в АДРЕСА_1 , що належить позивачеві. Назване обтяження було зареєстровано Першою миколаївською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.07.2006 р. за реєстраційним номером обтяження 3530206.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області не приймала рішення щодо накладення заборони, а лише на виконання наказу Міністерства юстиції України від 27.05.1997 № 41/5 (що діяв на момент накладення заборони), яким затверджено Положення про Єдиний реєстр для реєстрації заборон відчуження об`єктів нерухомого майна як реєструвальний орган вносив реєстраційні записи до Базового реєстру.
Крім того, арешти (заборони), які були накладені на підставі заяв, повідомлень, листів у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав або не передавалися до Першої миколаївської державної нотаріальної контори або вже знищенні (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно - строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів (заборон) - три роки).
З матеріалів справи вбачається, що заборона, яка є предметом заяви, була зареєстрована нотаріальною конторою, як реєстратором, а не ініціатором виникнення обтяжень. Згідного даних Державного реєстру речових прав заборона була накладена на підставі: листа № 15 від 18.06.1996р. Відділення морської інженерної служби. Інші дані щодо цієї заборони відсутні.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено законом «Про нотаріат». У ч.1 ст.1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Частиною 2 ст. 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.
Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.
Тобто нотаріус не може бути відповідачем у даній справі, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема, позивач заперечує наявність у нього заборгованості перед Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва Міністерства оборони України, а також Відділенням морської інженерної служби м. Миколєва у 1996 році (на підставі листа якої був накладений арешт).
Виходячи з норм закону «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права й обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їхні права порушені нотаріальними діями.
Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої була вчинена нотаріальна дія, якою було порушено право позивача. Тобто цивільна відповідальність за вчинення реєстрації обтяження на нерухоме майно покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася по нього. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Отже, враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог до Першої миколаївської державної нотаріальної контори, як неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Згідно листа Квартирно-експлуатаційного відділу м. Миколаїв Міністерства оборони України від 25.02.2020 р. за вих. № 685 при розформуванні Відділення морської інженерної служби м. Миколаєва у 1998 році до КЕВ м. Миколаїв ніяких документів стосовно квартири АДРЕСА_2 не передавалося.
Отже, за наявності заборони (обтяження), накладеного на нерухоме майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд, аналізуючи вищезазначені обставини справи, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами.
Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280 283, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва Міністерства оборони України про зняття арешту на нерухоме майно - задовольнити частково.
В частині позовних вимог до Першої миколаївської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) - відмовити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Сторони у справі:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
Суддя Я.А. Чернявська