Справа № 321/1521/17 Провадження №4-с/694/9/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.04.2021 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Сакун Д.І.,

секретаря судового засідання Матвієнко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , орган видачі Михайлівський РС УДМС України в Запорізькій області, дата видачі 10.10.2013 року, тел. НОМЕР_3 ), суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецький Максим Михайлович (адреса: поштовий індекс 20200, пров. Віктора Погорілого, 1, м.Звенигородка, Черкаської області, тел. (04740) 22473, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на дії головного державного виконавця Звенигородського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Трембовецького М.М.

встановив:

25.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в якій просить поновити строк на подання скарги. Визнати дії державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького Максима Михайловича про арешт коштів боржника неправомірними. Постанову державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецького Максима Михайловича про арешт майна боржника від 28.09.2021р. скасувати, в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області як пенсія ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на рахунок № НОМЕР_4 , ІВАN НОМЕР_5 , відкритий у АТ КБ "ПРИВАТБАНК",та в частині частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять від Корсунь-Шевченківська районна державна адміністрація як заробітна плата ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на рахунок, ІВАN НОМЕР_6 , відкритий у АТ КБ "Ощадбанк".

Скарга мотивована тим, що скаржник є боржником у виконавчому провадженні на підставі виконавчого листа Звенигородського районного суду Черкаської області № 321/1521/17 від 03.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія» боргу у розмірі 101716грн.84 коп. Стягнення боргу проводиться Звенигородським міськрайонним відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). 28.09.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Скаржнику не було відомо про відкриття 28.09.2020 виконавчого провадження № 62697538. Лише , коли ОСОБА_1 не зміг в черговий раз отримати свою заробітну плату і пенсію та звернувшись з даним питанням до банківської установи, він дізнався про відкриття вищевказаного виконавчого провадження 28.09.2020 року та стягнення з нього коштів. Як

з`ясувалось, на його карткові рахунки для отримання заробітної плати та пенсії був накладений арешт на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 28.09.2020 року. У зв`язку з цим, скаржник не може отримати заробітну плату, та пенсію які являється єдиним джерелом його існування, також немає можливості оплачувати комунальні платежі та речі домашнього вжитку їжу ліки. Особливо гостро постала ця проблема в умовах пандемії та запровадження карантину. ОСОБА_1 не заперечує проти стягнення боргу, але накладення арешту на спеціальні банківські рахунки вважає незаконним та перевищенням повноважень державного виконавця. Крім того, скаржник вказує, що постанова державного виконавця Трембовецького Максима Михайловича від 28.09.2020 р о к у про арешт коштів боржника позбавила скаржника права на розпорядження заробітною платою, пенсією, а саме її залишком після звернення стягнення, тобто, державним виконавцем ОСОБА_2 фактично звернено стягнення на 100 відсотків його заробітної плати та пенсії, оскільки вони перераховуються згідно вимог законодавства на відкриті для цих цілей рахунки в банках, хоча Законом передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. За іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Скаржник в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Звенигородського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали скарги та цивільної справи, встановив наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що на виконанні у Звенигородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 321/1521/17 від 03.08.2018р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія Довіра та гарантія» боргу у розмірі 101716грн.84 коп.

Виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа відкрито.

Згідно довідки виданої АТ КБ ПриватБанк від 22.02.2021 ОСОБА_1 має у АТ КБ «Приватбанк» поточний рахунок № НОМЕР_7 , на який отримує пенсійні виплати.

Згідно довідки виданої АТ Державний ощадний банк України від 22.02.2021 року №03 ОСОБА_1 має відкритий поточний рахунок № НОМЕР_8 , на який отримує заробітну плату.

Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно, відсутні рахунки в банках, за винятком АТ КБ ПриватБанк та АТ Державний ощадний банк України на які нараховується заробітна плата та пенсія.

Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів .

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України Про електроенергетику , на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України Про теплопостачання , на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України Про теплопостачання , статті 18-1 Закону України Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення , на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки , на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення, до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії , з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія Нафтогаз України , її дочірня компанія Газ України , публічне акціонерне товариство Укртрансгаз , постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Також арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів, призначених для виплати заробітної плати.

Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Статтею 24 Закону України Про оплату праці передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати та пенсії ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому посилання скаржника на те, що накладення арешту на його грошові кошти порушує його право на отримання заробітної плати та пенсії є необґрунтованим.

Аналогічна позиція відображена і у постанові ВС від 03.02.2021 у справі № 756/1927/16-ц

Крім того, у матеріалах справи наявна відповідь Звенигородського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) від 05.03.2021 року №15.6-31/5108 з якої вбачається, що 28.09.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про скасування постанови про арешт коштів боржника, яку було направлено на банки.

Щодо вимоги про поновлення строку звернення до суду, суд вказує, що з матеріалів скарги вбачається, що скаржнику про наявність постанови було відомо ще 04.02.2021 року так як скаржник звертався до виконавчої служби для врегулювання спору та ним була отримана відповідь від 05.03.2021 року, а до суду зі скаргою ОСОБА_1 звернувся лише 22.03.2021 року (згідно штампу на поштовому конверті). При цьому обґрунтовуючи підстави поважності пропущення строку ск4аржник посилається на запровадження карантину на території України.

Однак скаржником не зазначено, які саме обставини, зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, стали причиною пропуску ним десятиденного процесуального строку на подання скарги, як і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування таких обставин.

Зі скарги та доданих до неї матеріалів не вбачається, що скаржник був позбавлений можливості у строки, визначені ЦПК України, звернутись до суду зі скаргою на постанову державного виконавця. При цьому судя вважає, що така підстава як пропуск строків на оскарження постанови як введення карантину на території України не є поважною, оскільки скаржник міг подати скаргу засобами поштового зв`язку. Крім того суд зауважує, що 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.»

Тому суддя не вбачає підстав для поновлення скаржнику строку для звернення до суду зі скаргою на рішення державного виконавця.

Стаття 126 ЦПК України визначає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У рішеннях ЄСПЛ, постановлених за результатами розгляду справ «Осман протии Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз протии Польщі» від 19 червня 2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Таким чином, прийняття рішення про залишення скарги без розгляду, яке прийняте у відповідності до вимог чинного ЦПК України, жодним чином не свідчить про обмеження доступу скаржника до правосуддя, а виключно спонукає його неухильно дотримуватися чинних норм ЦПК України та здійснювати захист своїх прав у передбачений вказаним законом строк.

На підставі викладеного, керуючись ст.120, 122, 123, 126, 127, 260, 261, 447, 448, 449 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , орган видачі Михайлівський РС УДМС України в Запорізькій області, дата видачі 10.10.2013 року, тел. НОМЕР_3 ), суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Трембовецький Максим Михайлович (адреса: поштовий індекс 20200, пров. Віктора Погорілого, 1, м.Звенигородка, Черкаської області, тел. (04740) 22473, e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на дії головного державного виконавця Звенигородського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Трембовецького М.М залишити без розгляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали суду складено 05.04.2021.

Суддя Д.І. Сакун