ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 521/18133/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2574/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Чумаченка Святослава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 березня 2019 року, постановленого під головуванням судді Мурзенка М.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та ставлення учасників судового процесу до позову

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом, визначивши відповідачем ОСОБА_2 , який діє як законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , третіми особами: Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користуванням житлом (а.с.2-6,25-29).

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона разом із відповідачем ОСОБА_2 , який є її сином та діє в інтересах її неповнолітнього онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третіми особами: ОСОБА_4 , її чоловіком, та ОСОБА_2 , її донькою, є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі, крім ОСОБА_2 , зареєстровані всі зазначені співвласники, а також її неповнолітній онук ОСОБА_3 , який не проживає в квартирі з моменту реєстрації, яка відбулась 10 вересня 2008 року, та за якого необхідно сплачувати комунальні послуги.

Вказувала, що вона має ряд захворювань, потребує матеріальної допомоги в лікуванні, а тому має бажання продати квартиру.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просила задовольнити її позов на підставі ст.ст.319,391,406 ЦК України (а.с.25-28).

Відповідач ОСОБА_2 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , подали до суду заяви про визнання позову та просили розглянути справу у їх відсутність (39,40, 41-42).

Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 04 березня 2019 року у прийняті заяви відповідача ОСОБА_2 про визнання позову відмовлено (а.с.59-60)

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради Чумаченко Н.Ю.просила розглянути справу у її відсутність та прийняти рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини (а.с.56).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.61-63).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Чумаченко С.О. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов.

Неправильність рішення суду мотивовано порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачка, як співвласник нерухомого майна, має право на підставі ст.391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки ОСОБА_3 не пов`язаний з позивачкою спільним побутом, то його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.406 ЦК України (а.с.65-67).

Відзив відповідачем та третіми особами на апеляційну скаргу не надано.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Сергійчук М.М., третю особу ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з таких підстав.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про відмову у позові, апеляційний суд вважає, що мотивувальна частина має бути викладена в редакції цієї постанови.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що ОСОБА_1 є власницею 2/5 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 30,77 кв.м. та загальною - 45 кв.м., на підставі свідоцтва про право власності 3-24229 від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, на 1/5 частини квартири; на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2809 виданого 27 листопада 2014 року, на 1/5 частини квартири (а.с.8,10).

Відповідно до свідоцтва про право власності 3-24229 від 01 листопада 2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, іншими співвласниками цієї квартири є: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 (відповідно чоловік та діти позивачки), кожному з яких належить по 1/5 частки (а.с.8-9).

Згідно виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію №1376 від 18 жовтня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_1 - відповідальна; ОСОБА_3 - онук, 2005 року народження з ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_2 - син (а.с.10).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.30).

Згідно акту від 18 жовтня 2018 року, посвідченого керівником органу самоуправління ЖЕК №5 Сурковим С.В., сусіди ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтверджують факт не проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 з 2008 року дотепер (а.с.11).

В судовому засіданні в суді першої інстанції 04 березня 2020 року представник позивачки ОСОБА_9 визнав, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю (а.с.59-60).

В апеляційному суді позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що її онук ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу його батьків, проживає із матір`ю ( ОСОБА_5 ).

Із наданою нею суду апеляційної інстанції копії рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27 червня 2014 року про розірвання шлюбу видно, що ОСОБА_2 у травні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, в якому зокрема зазначив, що його малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ним і судом встановлена ця обставина (а.с.130).

Дані про те, що законний представник ОСОБА_2 має інше житло, крім квартири АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять (а.с.2,10, 25,41-42,64).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з ч.ч.1,2 та 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі.

За змістом ч.2ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.2ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Оскільки ОСОБА_3 є неповнолітнім та до досягнення 14-річного віку позбавлений права самостійно визначати своє місце проживання, доказів його не проживання неповнолітнього в квартирі без поважних причин не надано, то суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Правильними є й висновки суду першої інстанції стосовно того, що несплата коштів за користування житлово-комунальними послугами не може бути підставою для визнання неповнолітнього таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, оскільки заявник (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування законними представниками (батьками) дитини.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позивачка, зловживаючи процесуальними правами, навмисно не зазначила у позовній заяві фактичне місце проживання свого неповнолітнього онука на час звернення її до суду з позовом та визначила в якості відповідача не його матір ОСОБА_5 , в якості його законного представника та з якою він проживає, що вона не заперечувала в суді апеляційної інстанції, а його батька ОСОБА_2 (свого сина), який, користуючись процесуальними правами та виконуючі обов`язки, діяв очевидно недобросовісно, оскільки, не проживаючи разом із сином, визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, доводи позивачки про те, що її онук був лише зареєстрований в квартирі та ніколи в ній не проживав, спростовується змістом рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27 червня 2014 року, яким встановлено, що на час розгляду справи про розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_10 їх син ОСОБА_3 проживав з батьком.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка, як співвласник, має право на підставі ст.391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, що ОСОБА_3 не пов`язаний з позивачкою спільним побутом, то його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, не є підставою для скасування судового рішення та задоволення позову.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №702/101/18, є помилковим, оскільки у цій справі питання про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням, не стосувалось неповнолітньої дитини.

Крім того, дитина не може самостійно визначати своє місце проживання, тому факт її не проживання у жилому приміщенні не є безумовною підставою про визнання її такою, що втратила право користування житлом.

Апеляційний суд звертає увагу й на те, що інші співвласники квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 з позовом до суду про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом не зверталися.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Чумаченка Святослава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2019 року змінити, виклавши його резолютивну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 березня 2021 року.

Головуючий

Судді :