печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року Печерський районний суд м. Києва

суддя: Матійчук Г.О.,

при секретарі: Хабеця О.О.,

справа №757/38661/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Укратоменергобуд»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових коштів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 93 630,24 грн, компенсації втрати частини грошових коштів в зв`язку з порушенням строків виплати в сумі 3 087,11 грн та моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах.

11.12.2019 року звільнився з роботи і з ним було проведено відповідний розрахунок, після отримання якого з`ясувалось, що відповідач не виплатив йому частину заробітної плати за березень-квітнень 2018 року.

14.02.2020 р. він направив вимогу до відповідача про виплату заробітної плати за вказані місяці, що було виконано відповідачем 04.06.2020 р., зокрема перераховано 10 751 грн та 21 483 грн.

Посилаючись на ст. 117 КЗпП просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву.

Також ухвалою від 14.09.2020 року у відповідача було витребувано докази у справі.

Відповідач своїм правом надати відзив не скористався і вимоги ухвали про витребування доказів не виконав.

Про розгляд справи відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про отримання ним копії ухвали суду від 14.09.2020 року та копій позовних матеріалів, за таких обставин суд розглянув справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Укратоменергобуд» з 05.10.2010 по 11.12.2019 р.р.

За твердженнями позивача, при звільнені з ним було проведено не повний розрахунок, а саме: не виплачено заробітну плату за березень та квітень 2018 року.

Із наданої позивачем копії заяви до відповідача від 14.02.2020 і направленої на його адресу 24.02.2020, вбачається, що ОСОБА_1 просив бувшого роботодавця погасити заборгованість з заробітної плати за вказані місяці 2018 р.

Згідно наданої позивачем виписки з карткового рахунку, останньому 04.06.2020 року було зараховано 10 751 грн та 21 483 грн, призначення платежу: «ЗП за 04.2018», «ЗП за 03.2018»

Статтею 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно статті 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно статті 22 означеного Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Суханов та Ільченко проти України», у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого Протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Отже, враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», а позивач знаходився із відповідачем у трудових відносинах 11.12.2019 р., при звільненні не отримав всіх належних платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду.

Згідно статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення бо не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Аналіз статтей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 р. у справі № 372/2644/15-ц).

Суд, перевіривши розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку наданий позивачем, вважає його вірним. Відповідачем цей розрахунок не спростований. Отже в цій частині позову позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо компенсації втрати частини грошових коштів, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 p. у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Пунктом 1 вказаного Порядку передбачено, що дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до пункту 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих ці за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Отже, згідно з розрахунком суми компенсації за порушення встановлених строків виплати заробітної плати, наданого позивачем, з яким погоджується суд, сума компенсації за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати становить 3 087,11 грн. Цей розрахунок відповідач також не спростував.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якої зазначив, що несвоєчасне здійснення розрахунку при звільнені є незаконним, порушило його права та спричинило моральні страждання, він змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, витрачати час для написання позову, вивчати трудове законодавство, тощо. Отже вважає, що заявлена вимога в сумі 1 000 грн є обґрунтованою та співмірною.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено: «Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності».

Встановивши факт порушення права позивача на отримання заробітної плати, розмір невиплаченої заробітної плати, необхідність позивачеві в судовому порядку відстоювати свої права, суд вважає розмір моральної шкоди у 1 000 грн справедливим та співмірним з порушеним правом позивача.

Враховуючи, що позивач згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача належить стягнути 967,17 грн судового збору на користь держави за вимоги майнового характеру та 840,80 грн за позовну вимогу немайнового характеру (стягнення моральної шкоди).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 116, 117, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини грошових коштів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» на користь ОСОБА_1 93 630,24 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових коштів в зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 3 087,11 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» на користь ОСОБА_1 1 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укратоменергобуд» на користь держави судовий збір в сумі 1 807,57 грн (967,17 + 840,80).

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Укратоменергобуд», м. Київ, вул. Верхня,3-5, .

Суддя Г.О. Матійчук