Провадження №2/522/3521/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.

за участю секретаря судових засідань Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варава Катерини Валеріївни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варава Катерини Валеріївни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після смерті відкрилась спадщина на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 . Між нею та батьком ОСОБА_2 була усна домовленість про те, що останній, отримавши спадщину, подарує квартиру АДРЕСА_3 донці позивача, тобто онуці. 24 вересня 2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Варава К.В. видала ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину спадкового майна померлої ОСОБА_3 в розмірі 1/1 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/1 частки квартири АДРЕСА_2 . Оскільки її батько не виконав свою обіцянку, вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Проте ій було відмовлено в звязку з пропуском строку.

Ухвалою суду від 04 січня 2019 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Також ухвалою суду від 04 січня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення задоволено. В порядку забезпечення позову накладено арешт на Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_4 та Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , які належать на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 04 січня 2019 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано належним чином посвідчену копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

07 березня 2019 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшла заява про допит свідків та відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позивач була обізнана про час смерті своєї матері та була присутня під час поховання. Позивач у справі своїм правом на подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини в шестимісячний строк не зверталась, обґрунтовуючи поважність причин пропуску для прийняття спадщини ОСОБА_1 посилається на погіршення стану здоров`я, на підтвердження чого надала до довідку від 04.12.2018 року № 42, виданої лікарем КНП Біляївської районної ради «Біляївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_4 , з якої вбачається, що Позивач в період з 06.03.2018 року по 02.04.2018 року хворіла та перебувала на лікуванні. Проте із змісту наданої Позивачем довідки не можливо встановити, яке саме лікування (стаціонарне або амбулаторне), та в якому саме закладі охорони здоров`я проходила ОСОБА_1 .. Щодо існування домовленостей, зазначає що одразу після смерті дружини, реалізовуючи її бажання, яке вона висловила за життя, відповідачем було складено заповіт, яким все майно ОСОБА_2 заповів ОСОБА_5 , тобто онуці. За таких обставин вважає, що позовна заява є необґрунтованою, з огляду на що в її задоволенні просить відмовити.

25 березня 2019 року від представника ОСОБА_1 адвоката Грішиної В.О. до суду надійшла відповідь на відзив. В якому зазначила, що твердження відповідача, що медична довідка не може слугувати належним доказом не відповідає дійсності, так як на довідці стоїть 2 печатки Комунального некомерційного підприємства Біляївської районної ради «Біляївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини с. Нерубайське. Оскільки довідка видана даним закладом охорони здоров`я, то можна зробити логічний висновок, що Позивач проходила лікування саме в цьому закладі. Також зазначила, що ОСОБА_2 стверджує, що він склав заповіт за яким все майно він заповів своїй онуці, донці позивача ОСОБА_5 .. Але заповіт не можу слугувати гарантією, того що донька Позивача отримає це майно, оскільки Відповідач в будь-який момент можу змінити заповіт. Тому що раніше він неодноразово змінював свої рішення.

31 травня 2019 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Зазначив, що вказаний діагноз позивача не впливає на здатність особи (хворого) керувати своїми діями, в тому числі здатність приймати певні рішення або здійснювати. Тобто, відповідач, доходить до висновку, що позовна заява є необґрунтованою, з огляду на що в її задоволенні має бути відмовлено.

25 липня 2019 року від Приватного нотаріусу Варави К.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Ухвалою суду від 02 серпня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 про виклик свідків задоволено. Викликано в судове засідання у якості свідків відповідача по справі ОСОБА_2 ; неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано явку позивачки ОСОБА_1 обов`язкову для допиту в її присутності доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Протокольною ухвалою суду від 02 серпня 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 12.12.2019 року представник позивача адвокат Грішина В.О. підтримала позов та надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Представники відповідача адвокати Куцарова А.Ю. та ОСОБА_6 просили відмовити у задоволені позовної заяви з підстав зазначених у відзові.

Допитаний в судовому засіданні 12 грудня 2019 року в якості свідка, відповідач по справі ОСОБА_2 зазначив, що позивач у справі являється рідною донькою його та дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На протязі останніх років життя його дружина постійно зауважувала про необхідність забезпечення житлом онуки ОСОБА_5 , біологічною матір`ю якої є позивач у справі, оскільки з 2010 року ОСОБА_7 проживала з бабусею та дідусем, тобто з ним та його померлою дружиною. Позивач ще в 2010 році пішла жити до співмешканця, залишивши їм з дружиною онуку і протягом восьми років - аж до смерті матері, не бачила ані свою матір, ані свою дочку, не приділяла жодної уваги і допомоги матері у вихованні дитини. За життя, ОСОБА_3 заповіт скласти не встигла, так як померла раптово, внаслідок розриву аневризми головного мозку. Позивач була обізнана про час та дату смерті своєї матері та була присутня під час поховання. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яку він прийняв за законом, оскільки проживав з покійною дружиною на момент її смерті. Жодних домовленостей ані усних, ані письмових, щодо спадку покійної, між ним та позивачем не існувало, мови про спадок не велося взагалі, оскільки смерть дружини суттєво погіршила стан здоров`я відповідача, він особисто також не звертався до нотаріуса в шестимісячний строк, випадково дізнавшись про пропущення строку, і отримав спадок за законом, як спадкоємець першої черги, що фактично прийняв спадок вже 24 серпня 2018 року. Крім того, позивач розуміла, що фактично вони з дружиною і займались матеріальним забезпеченням, фізичним та соціальним вихованням онуки, її розвитком та адаптуванням до життя. Позивачу було відомо, що до прийняття спадщини, він вже 20 жовтня 2017 року склав заповіт на користь доньки позивача щодо всього належного йому майна. Будь які непорозуміння та вимоги з боку позивача виникли тільки після того, як він восени 2018 року продав належну йому на праві власності земельну ділянку. Позивач стала вимагати частину грошей та повідомила, що у разі його незгоди, вона звернеться до суду для отримання частини спадщини. Свідок ОСОБА_2 вважає, що позивач не пропускала строку на подання заяви за поважної причини, оскільки не збиралася претендувати на спадок, знала про наявність заповіту на користь онуки, на протязі шести місяців після смерті матері спілкувалася зі своєю донькою ОСОБА_5 , яка продовжувала проживати з ним та періодично приїжджала до них додому. Навіть за період амбулаторного лікування в Біляївській лікарні з 06.03.2018р. по 02.04.2018р. позивач неодноразово, в тому числі і ІНФОРМАЦІЯ_4 , і на день народження онуки ІНФОРМАЦІЯ_5 , приїжджала до них додому та проводила з ними час у кафе. 31 березня 2018 року позивач сумісно з ним відвідувала кладовище. До того ж, вона весь час продовжувала працювати. Тому не було жодних причин, що могли б його донці заважати звернутися до нотаріуса у разі такої потреби ані в період шестимісячного строку, ані після його спливу.

16 березня 2020 року від представника відповідача адвоката Куцарової А.Ю. до суду надійшло клопотання про розгляд справи на підставі вже наявних доказів.

В судовому засіданні 22 лютого 2021 року представник відповідача просив розглянути справу без допиту неповнолітньої ОСОБА_5 .

В судове засідання 16 березня 2021 року сторони не з`явились. В матеріалах справи є заяви учасників справи про розгляд справи за відсутності, також сторони надали до суду письмові промови у дебатах.

Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги є не обґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №11/2018, заведеної 12.09.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варава К. В, а саме згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 жовтня 2017 року Одеськім міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрився спадок. На підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, майно померлої успадкував її чоловік ОСОБА_2 .

Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом від 24 вересня 2018 року, зареєстрованих в реєстрі за №№ 605, 606, 723, майно, успадковане ОСОБА_2 складалося з: квартири АДРЕСА_5 ; квартири АДРЕСА_2 ; Ѕ частини квартири АДРЕСА_6 .

На час смерті спадкодавця ОСОБА_3 разом з нею проживав чоловік відповідач по справі та його онука донька позивача неповнолітня ОСОБА_5 . Позивач на час смерті спадкодавця проживала окремо.

Про дату і час смерті спадкодавця позивачу було відомо, вона була присутня на похованні. Після смерті матері, її неповнолітня донька продовжила проживати з дідом відповідачем по справі, що підтверджується, поясненнями сторін, показами свідка.

Як зазначила у позові позивач, між нею та відповідачем було досягнуто усної домовленості про те, що вона не стане звертатися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а він в свою чергу подарує її неповнолітній доньці, його онуці - ОСОБА_5 одну з успадкованих квартир. Оскільки відповідач не виконав свою обіцянку, позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варава К.В. за адресою: АДРЕСА_7 із заявою про прийняття спадщини матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Листом №153/02-14 від 30.11.2018 року позивачеві було роз`яснено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, якщо спадкоємець протягом цього строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Проте, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач вимушена була звернутися до суду. Наполягає на поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки перебувала на лікуванні в Біляївському районному центрі медико-санітарної допомоги в період з 06 березня 2018 року по 02 квітня 2018 року, про що йдеться у довідці Біляївського районного центру медико-санітарної допомоги від 04 грудня 2018 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11. 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вирішуючи даний спір суд виходить з положень ст. 1217 Цивільного кодексу України, відповідно до яких спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1269 -1270 ЦК встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 Постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року справа № 6-85цс12 від 04 листопада 2015 року справа № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року справа №6-1215цс16 в Постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №61-200св18., а також у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2019 року по справі №756/2764/15-ц.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (аналогічні вимоги містить ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України, докази повинні бути: належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З пояснень позивача, судом встановлено, що вона була обізнана про відкриття спадщини з моменту її відкриття, позивачу було відомо про існування заповіту від 20 жовтня 2017 року, складеного відповідачем щодо всього наявного в нього майна на користь неповнолітньої доньки позивача.

Матеріалами справи, показами свідка та поясненнями самого позивача підтверджуються обставини, які свідчать про наявність у позивача, внаслідок обізнаності, можливості скористатися своїм правом на подання заяви про прийняття спадщини, як безпосередньо після відкриття спадщини, так і після закінчення лікування в умовах амбулаторії Біляївського районного центру медико-санітарної допомоги.

Як вбачається з викладених вище фактичних обставин справи, позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не надала належних та допустимих доказів того, що з жовтня 2017 по квітень 2018 року в неї існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача та відмовляє в їх задоволенні.

На підстав викладеного та керуючись ст. ст. 1261, 1269, 1270, 1272 ЦК України та ст.ст. 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Варава Катерини Валеріївни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24 березня 2021 року.

Суддя Чернявська Л.М.