РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/20475/18

Пров. №2/766/2994/21

18 березня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Ус О.В., секретар судового засідання Сімірзіна П.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонська міська рада в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про припинення права власності, скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 18.10.2018 р. звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 17.07.2020 року просив:

- припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення державного реєстратора Херсонської міської ради Остапенко Сергія Миколайовича, індексний номер 35797467 від 21.06.2017 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;

- скасувати запис №21035834 вчинений 19.06.2017 року державним реєстратором Херсонської міської ради Остапенко Сергієм Миколайовичем, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказує, що перехід права власності до відповідача є незаконним внаслідок того, що він відбувався за застереженням іпотечного договору під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, державним реєстратором ХМР Остапенко С.М. зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору, посвідченого 23.01.2006 р. ПНХМНО Стаднік І.В. за реєстровим №349. Підставою для реєстрації є рішення державного реєстратора ХМР Остапенка С.М. індексний номер 35797467 від 21.06.2017 р. у зв`язку із чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено запис про право власності №21035834 від 19.06.2017 р. На його думку, рішення державного реєстратора є незаконним у зв`язку із чим підлягає скасуванню разом із записом про право власності №21035834 від 19.06.2017 р. Вказує, що ним не було отримано від ОСОБА_2 вимоги про задоволення його вимог, що є підставою для відмови державного реєстратора у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Більш того, матеріали реєстраційної справи №101 квартири АДРЕСА_1 не містять доказів того, що саме надана ОСОБА_3 письмова вимога про усунення порушень була надіслана ОСОБА_1 , адже відсутній опис вкладення до поштового відправлення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

26.07.2019 року позивачем подано письмові пояснення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.07.2019 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи N464/8589/15-ц (провадження N 61-10874св18).

Постановою Херсонського апеляційного суду від 17.09.2019 року ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 29.07.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.01.2020 року поновлено провадження у справі, продовжено судове провадження, призначено судовий розгляд.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.05.2020 року судове засідання відкладено, витребувано докази.

24.06.2020 року на виконання ухвали про витребування доказів надійшли матеріали реєстраційної справи на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

17.07.2020 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31.07.2020 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Протокольною ухвалою суду від 07.09.2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи державного реєстратора Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Остапенка Сергія Миколайовича.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.10.2020 року у задоволенні заяви адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , третя особа: Херсонська міська рада в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, третя особа: державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Херсонської міської ради Остапенко Сергій Миколайович про визнання стягнення на предмет іпотеки недійсним відмовлено.

21.09.2020 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Шевченко А.С. подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що позивач у спірній квартирі постійно і фактично не мешкає. Вважає, що звертаючись до суду з позовом обґрунтованим наявністю підстав для застосування відповідного закону про мораторій саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності усіх умов для його застосування, в тому числі доведення обставин постійного проживання в іпотечному майні, чого позивачем зроблено не було. Вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для застосування до нього положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", таким чином позов є необґрунтованим.

В підготовчій частині судового засідання 18.03.2021 року представник позивача визнала обставину, що позивач ОСОБА_1 не проживав та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні 18.03.2021 року представник позивача адвокат Петрова О.О. підтримала вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов з підстав, викладених у заяві від 17.07.2020 року, після оголошення перерви подала заяву про закінчення розгляду справи у її відсутність.

Представник відповідача адвокат Шевченко А.С. в судовому засіданні 18.03.2021 року позов не визнав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві, зазначив, що квартира не є єдиним житлом позивача, стороною відповідача визначено, що позивач не проживав та не проживає в квартирі. Після оголошення перерви подав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність та повідомив, що буде подано заяву про відшкодування судових витрат.

Представник третьої особи позов вважала необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а дії реєстратора правомірними, після оголошення перерви подала заву про закінчення розгляду справи у її відсутність, у вирішенні спору між сторонами поклалася на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_4 всудове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомляв.

Суд ухвалив закінчити розгляд справи за відсутності сторін.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши вступні слова сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

23 січня 2006 року між Комерційний банком "Західінкомбанк" ТзОВ та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2301-Д-06, за умовами якого ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у вигляді відкриття відкличної поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом лінії у розмірі 10000,00 дол. США на умовах, визначених даним кредитним договором, зі сплатою 15% річних.

Пунктом 1.2 договору визначено термін користування кредитними коштами, який встановлений до 23 січня 2009 року включно, а в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником будь-якої з умов договору до першої письмової вимоги кредитора (арк. справи 25- Том 1).

23 січня 2006 року між Комерційний банком "Західінкомбанк" ТзОВ та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, за п. 1.1 якого потекодавець передає нерухоме майно, визначене в розділі 3 договору, в іпотеку іпотекодержателю для забезпечення зобов`язань за кредитним договором №2301-Д-06 від 23 січня 2006 року та додатковими до нього договорами.

За пунктом 3.2 договору, предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 18-22 Том 1).

Відповідно до п. 6.5 договору, звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться на вибір іпотекодержателя за рішенням господарського або загального судів, виконавчого напису нотаріуса або згідно з умовами, передбаченими розділом 7 договору.

За п. 6.6 договору, у разі порушення іпотекодавцем (позичальником) будь-якої з умов кредитного договору, додаткових до нього договорів та/або умов даного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця), письмову вимогу про усунення порушення. В цій вимозі викладається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушення зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов даного договору.

За розділом 8 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

22 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Західінкомбанк" та ОСОБА_2 укладено договір №2017-03-01-000045 про відступлення прав вимоги, за п. 2 якого новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно джо п. 4 договору, набуває права кредитора за основними договорами в частині права вимоги сплати грошових коштів, які підлягають сплати боржниками на користь банку у сумі, визначеній на момент такого набуття Права вимоги за Основними договорами відповідно до цього договору та вказаній у додатку №1 до цього договору, право вимоги передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань у випадках та умовах, встановлених основними договорами (арк. справи 2324 Том 1).

22 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Західінкомбанк" та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за п. 1.1 якого, на умовах, викладених у цьому договорі та у зв`язку з укладенням договору №2017-03-01-000045 про відступлення прав вимоги між ПАТ "Західінкомбанк" та ОСОБА_2 22.03.2017 р., первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за договором іпотеки, визначеним в пункті 1.2 цього договору, а новий іпотекодержатель приймає це відступлення.

За п. 1.2 договору, новому іпотекодержателю відступаються права вимоги за іпотечним договором, що укладений між КБ "Західінкомбанк" ТзОВ (правонаступником якого є ПАТ "Західінкомбанк") та Іпотекодавцем ОСОБА_1 , і посвідчений 23 січня 2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Херсонської області Стадник І.В. за р. №349, з усіма договорами про внесення змін до нього, що є його невід`ємною частиною, відповідно до якого іпотекодавець передав первісному іпотекодержателю в іпотеку наступне майно, а саме двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (арк. справи 22-25 Том 2).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №94693989 від 16.08.2017 року вбачається, що 19.06.2017 року, державним реєстратором Херсонської міської ради Херсонської області Остапенко С.М. прийнято Рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 35797467 від 21.06.2017 року та зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності: 21035834), підставою виникнення права власності вказано Іпотечний Договір, серія та номер: 349, виданий 23.01.2006, видавник: приватний нотаріус Стадник Інна Володимирівна (арк. справи 13-17 Том 1).

04.04.2017 року ОСОБА_2 направлено на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором №2301-Д-06 від 23 січня 2006 р. (в порядку ст. 35 Закону України "Про Іпотеку"), у якому повідомляв про порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, в разі не виконання вимоги іпотекодержателем буде прийнято рішення про прийняття предмету іпотеки у власність, задовольнивши свої вимоги на підставі п. 7.2.3, 8 іпотечного договору шляхом реєстрації права власності на своє ім`я на предмет іпотеки (арк. справи 26-29 Том 2).

За матеріалами реєстраційної справи на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 від імені якого діяв представник ОСОБА_6 19.06.2017 р. подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (арк. справи 3-4 Том 2).

Вказана вимога отримана особисто ОСОБА_1 26.04.2017 року, про що свідчить поштове повідомлення (арк. справи 30 Том 2).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Остапенко Сергієм Миколайовичем 21.06.2017 року прийнято рішення №35797467 про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (арк. справи 35 Том 2).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90216373 від 21.06.2017 р., 19.06.2017 року державним реєстратором Херсонської міської ради Остапенко С.М. зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (арк. справи 36 Том 2).

Судом встановлено, та стороною позивача визнано, що позивач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 не проживав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 1 Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-969цс16 зроблено висновок, що «мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню».

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) зазначено, що: «закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону».

У постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Судом встановлено, що у договорі іпотеки від 23 січня 2006 року між Комерційний банком "Західінкомбанк" ТзОВ та ОСОБА_1 , сторони обумовили, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Тлумачення статті 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Оскільки таке право іпотекодержателя на реєстрацію парва власності іпотеко держателя на нерухоме майно виникло на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі), згоду на яке надано іпотекодавцем шляхом підписання відповідного договору, суд дійшов висновку про наявність згоди ОСОБА_1 на перехід права власності на іпотечне майно до іпотекодержателя.

Схожий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), у якій зазначено: «продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду».

За таких обставин положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).

Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заявник: іпотекодержатель - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 57 відповідного Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 зазначеного вище Порядку було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Договором іпотеки визначено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 7.1 договору).

За розділом 8 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця;

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця.

Таким чином, розділ 8 договору іпотеки містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке було погоджено сторонами при його укладенні та відповідає приписам ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

За таких суд дійшов висновку, що положення Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки набуття права власності на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Тобто, при укладанні іпотечного договору, сторонами було досягнуто згоди щодо можливого способу позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі письмового застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в договорі іпотеки, про що згода власником/іпотекодавцем була надана при підписанні договору іпотеки та є способом його волевиявлення в розумінні ст. 205, 207, 628 ЦК України щодо визначення можливого позасудового звернення стягнення.

Щодо посилання позивача на неотримання письмової вимоги про усунення порушень, суд вважає таке твердження необґрунтованим та не доведеним належними та допустимими доказами. Матеріали реєстраційної справи містять відповідне повідомлення, яке надіслано рекомендованим листом з повідомленням відповідачем позивачеві 04.04.2017 р. та отримано ОСОБА_1 особисто 26.04.2017 р. Ні Законами України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ні умовами кредитного чи іпотечного договору, укладеного з ОСОБА_1 не передбачено обов`язку направлення повідомлення рекомендованим листом з описом вкладення, а тому твердження сторони позивача суд вважає надуманим. Крім того, ОСОБА_1 не довів, що 26.04.2017 р. він отримав від ОСОБА_2 інший документ, аніж письмову вимогу про усунення зобов`язань за Кредитним договором № 2301-Д-06 від 23 січня 2006 року (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

За вказаних вище обставин, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено факту порушення умов іпотечного договору та норм діючого законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку під час реєстрації права власності, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача.

Таким чином, судові витрати покладаються на позивача.

За приписами ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Рішення в повному обсязі складене з урахуванням ч.3 ст. 124 ЦПК України 29 березня 2021 року.

На підставі викладеного і керуючись ст. 7,10, 77-82, 89,141, 158, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ), третя особа: Херсонська міська рада в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (місцезнаходження: м. Херсон, пр-т Ушакова, буд. 37) про припинення права власності, скасування рішення державного реєстратора відмовити в повному обсязі.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 липня 2020 року у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 - скасувати. Роз`яснити, що на підставі ч.10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус