РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги мотивує тим, що він був власником квартири АДРЕСА_1 .

У 2016 році він почав проживати разом з ОСОБА_4 у цій квартирі та згодом вони вирішили продати належні їм квартири та купити спільну квартиру в м. Києві.

27 січня 2017 року він продав квартиру АДРЕСА_1 за суму, еквівалентну 12000 доларів США та всі кошти передав продавцям квартири АДРЕСА_2 .

15 березня 2017 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб.

22 серпня 2017 року вони разом з дружиною уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Згодом відповідач повідомила його про те, що єдиним власником зазначеної квартири є лише вона. З єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів йому стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири, де він виступав покупцем було знищено нотаріусом як зіпсований бланк, а після цього було зареєстровано договір купівлі-продажу квартири, в якому єдиним покупцем зазначена ОСОБА_4 .

Зазначає, що він був присутній у нотаріуса під час підписання договору. Зазначену обставину можуть підтвердити продавці квартири, які також були присутні під час укладення договору.

Просив суд ухвалити рішення, яким у порядку поділу спільного майна визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності (а.с. 100-103).

ОСОБА_4 звернулась із зустрічною позовною заявою та зазначає про те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року шлюб з ОСОБА_3 розірвано. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2017 року нею була придбана квартира АДРЕСА_2 за 159166 гривень. Зазначає, що ця квартира була придбана за її особисті кошти, що підтверджується наступним.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 2011 року їй належали на праві власності 73/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

22 серпня 2017 року відповідно до договору купівлі-продажу 73/100 частини житлового будинку вона продала 73/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 за 194300 гривень.

22 серпня 2017 року за частину коштів, отриманих нею від продажу цієї 73/100 частини житлового будинку, вона придбала квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 ніякого фінансового відношення до купівлі нею квартири не має.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та у задоволенні первісного позову відмовити.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Пояснив, що 27 січня 2017 року ОСОБА_3 продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 з метою придбання спільного житла з ОСОБА_4 . Питаннями продажу нерухомого майна та пошуку спільної квартири у м. Києві займалась ОСОБА_5 , яка є подругою ОСОБА_4 . За таких обставин, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 ввели ОСОБА_3 в оману, оформивши квартиру повністю на ОСОБА_4 .

Відповідач за первісним позовом та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічну позовну заяву. Пояснили, що ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2 за свої власні кошти, отримані від продажу 73/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 . Частину будинку вона продала за 194300 гривень, а квартиру придбала за 159166 гривень. Продаж частини будинку та купівлю квартири вона проводила в один день. Кожна операція проводилась у різних нотаріусів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2017 року (а.с. 10).

З позову вбачається, що від шлюбу у сторін дітей немає.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано (а.с. 107-108).

Позивач за первісним позовом просив суд ухвалити рішення, яким у порядку поділу спільного майна визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності (а.с. 100-103).

ОСОБА_4 просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач за первісним позовом посилається на те, що 27 січня 2017 року він продав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27 січня 2017 року (а.с. 12).

Відповідно до п. 4 зазначеного договору за домовленістю та взаємною згодою сторін, купівлю-продаж квартири вчинено сторонами за 44100 гривень, які покупець повністю сплатив продавцю до підписання самого договору.

ОСОБА_3 зазначає про те, що всі кошти від продажу цієї квартири він передав продавцям квартири АДРЕСА_2 .

Сторона відповідача за первісним позовом, заперечуючи доводи ОСОБА_3 , посилається на наступне.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 вересня 2011 року ОСОБА_4 належали на праві власності 73/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

22 серпня 2017 року відповідно до договору купівлі-продажу 73/100 частини житлового будинку ОСОБА_4 продала 73/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 (а.с. 109).

Відповідно до п. 3 зазначеного договору за домовленістю сторін цей продаж вчинено за 194300 гривень.

Договір купівлі-продажу 73/100 частини житлового будинку від 22 серпня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк П.В.

22 серпня 2017 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 110).

Згідно з п. 3 цього договору за погодженням сторін продаж квартири вчинено 159166 гривень, які повністю сплачені покупцем продавцям до підписання цього договору.

Договір купівлі-продажу квартири від 22 серпня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М.

Відповідно до п. 18 договору купівлі-продажу квартири цей договір укладено за згодою чоловіка покупця - ОСОБА_3 на купівлю квартири, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено Івановою Л.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 22 серпня 2017 року за реєстровим № 1607.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 серпня 2017 року вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. 22 серпня 2017 року о 16 годин 20 хвилин внесено запис до реєстру про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо приватної власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 111).

Сторона позивача за первісним позовом зазначає про те, що ОСОБА_4 ввела його в оману, оскільки він вважав, що договір купівлі-продажу квартири укладався й від його імені. Посилається на те, що з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів йому стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири, де він виступав покупцем було знищено нотаріусом як зіпсований бланк (а.с. 13).

Разом з тим, з наданого витягу з єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів вбачається, що 22 серпня 2017 року був зіпсований бланк серія НМЕ № 752777, проте бланк якого саме документу було зіпсовано зазначений витяг не містить.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_4 22 серпня 2017 року продала належну їй на праві приватної власності частину будинку за 194300 гривень та у цей же день придбала спірну квартиру за 159166 гривень.

З договорів купівлі-продажу нерухомості вбачається, що вони посвідчені в один день, проте різними приватними нотаріусами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За таких обставин, квартира АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , оскільки вона придбана останньою за кошти, які належали їй особисто, зокрема, які отримані в результаті продажу належної ОСОБА_4 на праві приватної власності 73/100 частини житлового будинку АДРЕСА_3 .

Стороною позивача за первісним позовом не надано доказів на підтвердження придбання ним 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене, у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає задоволенню.

З урахуванням задоволення зустрічного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає судовий збір у розмірі 4905 гривень 30 копійок.

ОСОБА_4 подала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та зазначає про те, що вона планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень та витрати на оплату послуг листування в сумі 60 гривень (а.с. 74).

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача за первісним позовом надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься копія ордеру на ім`я ОСОБА_9 (а.с. 76), договір про надання правової допомоги № 21/1 від 21 вересня 2019 року (а.с. 77), копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_9 (а.с. 78) та копії квитанцій до прибуткового касового ордеру № 10 від вересня 2019 року на суму 3000 гривень та № 11 від 04 жовтня 2019 року на суму 7000 гривень (а.с. 75).

Вбачається, що позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 57 СК України, ст. 16 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя.

Зустрічний позов ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 4905 гривень 30 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 29 березня 2021 року.

Суддя: