Справа № 439/1475/18 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2551/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінісерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про повернення виконавчого,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано постанову заступника начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про повернення виконавчого документа від 12 червня 2020 по виконавчому провадженні ВП №61961879.

Стягнуто з Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні скарги в іншій частині - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив Бродівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінісерства юстиції (м. Львів).

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно з ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», в разі встановлення факту відсутності предмета (в даному випадку причіп ПГ-02-Б), що мав бути переданий стягувачу, виконавчий документ повертається стягувачу.

Зазначає, що державним виконавцем було встановлено, що майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачці в натурі відсутнє, і цього не заперечувала ОСОБА_1 при складанні акту державного виконавця. Стверджує, що стягувачкою не було заявлено клопотання щодо місцязнаходження зазначеного майна.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі про те, що майно не є знищеним, а перебуває у користуванні іншої особи, оскільки в судовому засіданні не було встановлено чи майно знищене, так як огляд такого не проводився через його відсутність.

Вважає, що скарга в частині скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу є безпідставною.

Не погоджується також з ухвалою суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки скаржниця не додала жодних доказів про понесені витрати, а тому вважає, що такі не доведені та не підлягають до задоволення.

Просить скасувати ухвалу суду.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04 березня 2021 року, є дата складення повного судового рішення - 29 березня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» регулює порядок виконання рішень суду, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною четвертою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Бродівським районним судом Львівської області 28 квітня 2020року на виконання рішення суду від 16 вересня 2019 року, яке набрало чинності 24 лютого 2020 року видано виконавчий лист, відповідно до якого в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділено ОСОБА_1 автомобіль IVECO DAILY 29L9, 2001 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

Такий виконавчий лист пред`явлено до виконання до Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

12 червня 2020 року заступником начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мазурик Н.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженні ВП № 61963008 згідно виконавчого листа №439/1475/18 виданого 16 вересня 2019 Бродівським районним судом Львівської області. Підставою для повернення такого виконавчого документу зазначено п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі).

У той же час, як встановлено судом, за ОСОБА_2 з 25 липня 2017 зареєстрований транспортний засіб: автомобіль IVECO DAILY 29L9, 2001 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , про що свідчить інформація надана Регіональниим сервісним центром у Львівській області Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 53).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон), у разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону , виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Державний виконавець в ході виконання виконавчого документа встановив, що майно, а саме: автомобіль IVECO DAILY 29L9, 2001 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , яке необхідно було передати ОСОБА_1 , відсутнє, і наступні дії державного виконавця відповідали вимогам статей 37 та 60 Закону.

Однак, висновок державного виконавця про відсутність у боржника майна, яке мало бути передане стягувачеві, є помилковим, оскільки не узгоджується із відомостями, які мали бути у розпорядженні державного виконавця, а саме те, що за ОСОБА_2 з 25 липня 2017 року зареєстрований транспортний засіб: автомобіль IVECO DAILY 29L9, 2001 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , і такий ним на час винесення оскаржуваної постанови не відчужувався і не є знищеним, а лише перебуває у користуванні іншої особи.

Державним виконавцем помилково сприйнято відсутність майна у володінні боржника за відсутність у боржника такого майна у власності.

У випадку відсутності у володінні боржника майна - транспортного засобу, яке належало, відповідно до виконавчого документа, передати стягувачеві, державний виконавець повинен був вчинити дії спрямовані на розшук такого майна в порядку, визначеному ст. 36 Закону, що не було зроблено.

З огляду на те, що примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, остання зобов`язана вживати всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для виконання рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 вересня 2019 року.

З тих підстав суд апеляційної інстанції залишає поза увагою відповідь В.о. начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 01 березня 2021 року про необхідність повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова заступника начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про повернення виконавчого документа від 12 червня 2020 по виконавчому провадженні ВП №61963008 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

ОСОБА_1 подано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги №22-01/20-06 від 22 червня 2020 із додатком №1, та акт прийому-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №22-01/20-06 від 22 червня 2020.

Відповідно до наданого суду розрахунку, витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу становлять 8 000 гривень.

Суд, перешої інстанції дослідивши надані суду вищевказані документи, дійшов вірного висновку, що заявлені скаржником витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 гривень відшкодуванню не підлягають, з огляду на таке.

На розгляд Бродівського районного суду Львівської області надійшло одночасно дві скарги ОСОБА_1 .

Перша скарга про оскарження постанови заступника начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про повернення виконавчого документа від 12 червня 2020 по виконавчому провадженні ВП №61961879 (провадження 4-с/439/4/20), а друга - про оскарження постанови заступника начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про повернення виконавчого документа від 12 червня 2020 по виконавчому провадженні ВП №61963008 (4-с/439/5/20).

Текст обох скарг є практично ідентичним, і різниться лише найменуванням майна та номерами виконавчих проваджень.

Відповідно, ОСОБА_1 до кожної із скарг додано детальні описи робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги, які також є ідентичними як за найменуванням наданих адвокатом послуг, так і за ціною кожної послуги.

27 серпня 2020 ухвалою Бродівського районного суду Львівської області у провадженні 4-с/439/4/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову заступника начальника Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про повернення виконавчого документа від 12 червня 2020 по виконавчому провадженні ВП №61961879 та стягнено з Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Під час розгляду такої скарги ОСОБА_1 , суд знайшов підставними та співмірними витрати на професійну правничу допомогу, які мала сплатити остання адвокатові у розмірі 3000 гривень. Така сума складається із: попереднього опрацювання, усних консультацій, надання клієнтом матеріалів - 600 грн., пошук та вивчення законодавчих та нормативно-правових актів, судової практики - 400грн., підготовка та складення скарги - 1000грн., участь адвоката в судових засіданнях - 1000грн.

Отже, як зазначалось вище, обидві скарги ОСОБА_1 за правовою природою є ідентичними. Текст вказаних скарг, та докази, які подані на підтвердження обставин, викладених у скаргах є практично ідентичними. Судові засідання із розгляду обох скарг призначалися на одну календарну дату та з невеликим інтервалом у часі.

Вказане дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 отримано професійну правничу допомогу адвоката, яка полягала у наданні консультацій клієнту, складенні двох практично ідентичного змісту скарг, та представництві скаржниці в суді під час розгляду судом двох вищевказаних скарг.

Такі витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 відповідно до ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2020 (провадження 4-с/439/4/20), якою стягнено з Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В цій частині ухвала суду першої інстанції ОСОБА_1 не оскаржується.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу адвоката в межах даного провадження (4-с/439/5/20) відшкодуванню ОСОБА_1 не підлягають, оскільки стягнення таких витрат із виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), які вже вирішено стягувати відповідно до судового рішення, було б повторним стягненням судових втрат, що видається недопустимим.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Бродівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мінісерства юстиції (м. Львів) - залишити без задоволення.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 27 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.