Дата документу 30.03.2021 Справа № 316/1555/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/1555/14-ц
Провадження №22-ц/807/521/21
Головуючий в 1-й інстанції Куценко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, постановлену у м. Енергодар у справі за поданням Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), боржник: ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_3 , про вирішення питання щодо звернення стягнення на майно боржника не зареєстроване у встановленому порядку,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року до суду надійшло вищевказане подання, у якому зазначалося, що на примусовому виконанні в Енергодарському МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист № 316/1555/14ц виданий 22.04.2015 року Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 162480,51грн., що станом на 10.02.2015 року є еквівалентом 6512,24 доларів США та судового збору в сумі 1624,80грн. 12.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. Згідно проведеної перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 , за останнім зареєстровано право власності на автомобіль «FORD SIERRA», д/н НОМЕР_1 , який перебуває у розшуку згідно постанови державного виконавця від 02 06 2016 року за № 47503056. Будь-яке інше майно за боржником не зареєстровано. Згідно з інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухомо майно (витяг № 207190300 від 21.04.2020 року) ОСОБА_1 на підставі договору дарування (№ 113 від 29.05.2015 року) набула право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням суду вказаний договір дарування визнаний недійсним. Відповідно до витягу № 207190300 від 21.04.2020 року право власності за ОСОБА_2 в установленому порядку не зареєстровано. У поданні заявник просив звернути стягнення на нерухоме майно боржника, а саме на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , яке не зареєстроване у встановленому порядку.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2020 року, подання заступника начальника Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пеліх Миколи Олександровича, боржник: ОСОБА_2 , стягувач: ОСОБА_3 , про вирішення питання щодо звернення стягнення на майно боржника не зареєстроване у встановленому порядку- задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому порядку а саме: на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що 15.10.2020 року постановою Верховного суду у справі №316/1828/17, постанову Запорізького апеляційного суду від 23.10.2019 року, якою визнано недійсним договір дарування від 29.05.2015 року Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. ОСОБА_1 не залучена до участі у справі, однак рішення у справі стосується її прав та обов`язків.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_3 (вх. № 4440/0331/3 від 12.05.2015 року (т. 2 а.с. 148) Енергодарським МВ ДВС прийнятий до виконання виконавчий лист № 316/1555/14ц виданий 22.04.2015 року Енергодарським міським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 162480,51грн., що станом на 10.02.2015 року є еквівалентом 6512,24 доларів США та судового збору в сумі 1624,80грн. (т. 2 а.с. 149).

12.05.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т. 2 а.с. 150).

Копію вказаної постанови боржник та стягувач отримали особисто рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення (т. 2 а.с. 151). Згідно відповіді Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 12.05.2020 року № 08/02.6-18/4418 технологічні транспортні засоби за боржником не зареєстровані (т. 2 а.с. 153); згідно відповіді Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області від 26.05.2020 року б/н за боржником трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні та меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми не зареєстровані (т. 2 а.с. 154); згідно відповіді Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.05.2020 року № 10/1/8095 боржник не є власником цінних паперів (т. 2 а.с. 155); згідно відповіді Запорізького обласного центру зайнятості від 14.05.2020 року № 1487/01-22 боржник на обліку як безробітній не перебуває (т. 2 а.с. 156); згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 12.08.2020 року № 8-0.192-465/118-20 земельні ділянки на території К-Дніпровського району та м. Енергодар за боржником не зареєстровані (т. 2 а.с. 157); згідно відповіді Державної служби морського та річкового транспорту України від 21.05.2020 року № 3027/03/15-20 боржник не є власником суден (т. 2 а.с. 158); згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.07.2020 року за № 215653412 право власності на нерухоме майно у боржника відсутнє (т. 2 а.с. 159-164); згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ (сформованої за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження) від 09.07.2020 року № 24695216 в МВС відсутні дані, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (т. 2 а.с. 165); згідно відповіді Державної податкової служби України (сформованої за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження) від 05.05.2020 року б/н боржник за вказаним у запиті податковим номером на обліку в органах ДФС не перебуває (що свідчить пpo відсутність у боржника розрахункових рахунків в банківських установах (т. 2 а.с. 166).

Згідно з інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухомо майно (витяг № 207190300 від 21.04.2020 року) ОСОБА_1 на підставі договору дарування (№ 113 від 29.05.2015 року) набула право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11.07.2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договору дарування 1/2 квартири АДРЕСА_2 недійсним та визнання права власності. Однак, постановою Запорізького апеляційного суду від 23.10.2019 року вказане рішення суду першої інстанції скасоване та визнаний недійсним договір дарування 1/2 частки вищезазначеної квартири від 29.05.2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований приватним нотаріусом Сірою Іриною Євгенівною 29.05.2015 р. реєстровий номер: 5099986; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 174-181). Відповідно до витягу № 207190300 від 21.04.2020 року право власності за ОСОБА_2 в установленому порядку не зареєстровано (т. 2 а.с. 167-173).

Задовольняючи вимоги подання суд першої інстанції виходив з того, що із матеріалів наданих до суду вбачається, що державним виконавцем вживалися всі заходи в рамках цього виконавчого провадження, які передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», а тому подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно, яке являється крайнім заходом після вчинення державним виконавцем всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду, є обґрунтованим

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (частина друга статті 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Згідно з частиною четвертої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

За змістом статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

При розгляді справ вказаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Встановивши, що рішення суду, яке набрало законної сили, тривалий час не виконується, державним виконавцем вжито заходи, якими встановлено відсутність у боржника майна та відсутність на рахунках грошових коштів, необхідних для виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання та надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому порядку а саме: на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга ОСОБА_4 ґрунтується на тому, що 15.10.2020 року постановою Верховного суду у справі №316/1828/17, постанову Запорізького апеляційного суду від 23.10.2019 року, якою визнано недійсним договір дарування від 29.05.2015 року Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Однак після нового апеляційного розгляду Запорізьким апеляційним судом прийнято нову постанову від 12 січня 2021 року, у справі №316/1828/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Галька Назар Олександрович до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сіра Ірина Євгенівна про визнання угоди недійсною, визнання права власності, якою апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Галька Назар Олександрович задоволено. Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 липня 2019 року у цій справі скасовано. Прийнято постанову наступного змісту. Позов ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Галька Назар Олександрович до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Сіра Ірина Євгенівна про визнання угоди недійсною, визнання права власності задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 29 травня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований приватним нотаріусом Сіргою Іриною Євгенівною 29.05.2015 р. реєстровий номер: 5099986. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов правильного висновку про задоволення подання.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 липня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 31 березня 2021 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков