Провадження №4-с/523/5/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2021 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

секретар судового засідання Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із скаргою, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Є.В. Щеглової ВП № 49289583 від 26.02.2019 року Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та скасувати арешт з майна, а саме: з 1/10 дачного будинку, який знаходиться за адерсою: АДРЕСА_1 накладений постановою ВП № 49289583 від 26.02.2019 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що в провадженні Відділу примусового виконання рішень управління юстиції в Одеській області знаходилось виконавче провадження № ВП № 49289583, щодо стягнення с заявниці заборгованості на корись банку. 27.09.2019 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса та отримала витяг з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна та дізналась що 1/10 частини дачного будинку якій належить її, накладено арешт постановою державного виконавця Щегловою Євгенією Віталіївною. З постанови виплаває, що державний виконавець виніс її на підставі ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Ч. 7 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації проводиться у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше, ніж через п`ять днів після накладення арешту. З наведено вище норми випливає, що у випадку відмови боржника здійснення або ж здійснювати виплату, заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника шляхом накладення арешту, вилучення його у боржника та здійснити його реалізацію з метою виконання виконавчого документа. Однак, державний виконавець наклавши арешт на майно не має на меті реалізувати його, а лише наклав його з метою забезпечення виконання виконавчого документа, що не відповідає вимогам ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином заявниця вважає, що актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу тобто безстрокове його збереження шляхом заборони його відчуження. Заявниця зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був звернути стягнення на кошти боржника чи інші цінності, але не перевірив наявність такого майна у боржника, тому порушив порядок звернення стягнення на майно боржника. Крім того, банк в якості забезпечення отримав від заявниці в іпотеку майно, на яке в першу чергу звертається стягнення, тому арешт на 1/10 частину даного будинку не є необхідною мірою за для виконання стягнення заборгованості оскільки іпотека цю заборгованість перекриває. Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вважає незаконною, а дії державного виконавця по проведенню виконавчих дій по відношенню до боржника протиправними.

05 листопада 2019 року Ухвалою Приморського районного суд м. Одеси відкрито провадження та призначено слуханням в судовому засіданні.

05 листопада 2019 року Ухвалою Приморського районного суд м. Одеси витребувано з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчену копію виконавчого провадження ВП № 49289583.

На виконання ухвали суду від 05 листопада 2019 року з Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області надійшли письмові пояснення та матеріали виконавчого провадження ВП № 49289583.

Згідно наданих суду пояснень вбачається, що дана скарга розглядається судом не за підвідомчістю, тому як виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, що видав Суворовський районний суд м. Одеси.

Так на підставі вищезазначеного та Ухвалою Приморського районного суд м. Одеси від 03 грудня 2019 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області передано на розгляд Суворовському районному суду м. Одеси.

Згідно інформації внесеної до автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дану справу було розподілено та передано 08 січня 2020 року головуючому судді Кисельову В.К..

Ухвалою від 09 січня 2020 року справу за скаргою ОСОБА_1 прийнято до свого провадження та призначено на 13 лютого 2020 року.

13 лютого 2020 року учасник справи в судове засідання не з`явились, у зв`язку із чим судове засідання було відкладено до 16 березня 2020 року.

16 березня 2020 року учасники справи в судове засідання не з`явились. Про місце, дату та час слухання справи сповіщенні належним чином. Про причини неявки суд не сповістили. У зв`язку з неявкою сторін, слухання справи було відкладено до 13 квітня 2020 року.

В подальшому слухання даної справи було де-кілька разів відкладено по причинам відсутності поштових марок та у зв`язку зупиненням розгляду справ у відкритих судових засіданнях на підставі розпорядження голови Суворовського районного суду м. Одеси за для вжиття додаткових заходів з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19.

В судове засідання яке призначено на 23 березня 2021 року учасники не з`явились. Про місце, дату та час слухання справи сповіщенні належним чином.

Суд також неодноразово викликав в судове засідання заявницю, однак незважаючи на численні виклики, вона в судове засідання жодного разу не з`явилась.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, суд вирішив розглянути справу на підставі наявних в справі доказів.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби в Одеській області знаходиться виконавчий лист №523/26761/13-ц, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 19.12.2019 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ « Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 1806 від 21.03.2008р. в сумі 431 678.62 євро, що по курсу НБУ станом на 05.09.2013р становить 5 549 728,48 грн. та стягнення судових витрат.

11.11.2015 року постановою головного державного виконавця відкрито виконавче провадження № № 49289583.

11.11.2015 року постановою головного державного виконавця було накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення за виконавчим документом, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 2 статті 13 Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Частина 7 статті 26 зазначеного Закону передбачає, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до ст. 56 Закону арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Заявниця також посилається на те, що 1/10 частини дачного будинку знаходиться в іпотеці а, тому підстав для накладення арешту на це майно у державного виконавця не було.

Доводи заявниці не заслуговують на увагу, оскільки виконавчий лист який перебуває на виконанні містить суму заборгованості, а не звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того в оскаржуваній постанові заначено, що арешт накладається на все майно боржника, а ні лише на 1/10 частину дачного будинку.

Таким чином, у зв`язку з зазначеною заборгованістю, Законом передбачено право державного виконавця не лише на винесення постанови про арешт майна боржника, а й на звернення стягнення на нього.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином судом встановлено, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись статтями 258, 260, 450,451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є.В. у виконавчому провадженні ВП №49289583

щодо скасування постанови про арешт майна від 26.02.2019р., щодо накладення арешту на 1/10 частину дачного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

скасування арешту з 1/10 частини дачного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений постанови про арешт майна від 26.02.2019р. у виконавчому провадженні ВП №49289583

залишити без задоволення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання через Суворовський районний суд м. Одеси в Одеський апеляційний суд.

Суддя В.К. Кисельов

Складено та підписано 29.03.2021