Справа№592/5930/21
Провадження №2/592/1509/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Горбач О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду та свої вимоги мотивує тим, що з 04.06.2018 по 22.03.2021, позивач перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Завод обважнених бурильних та ведучих труб». 22.03.2021 його було звільнено з ДП за угодою сторін. ОСОБА_1 працював за професією слюсар-ремонтник закріплений за сталеварним цехом № 31. Відповідно до акту спеціального розслідування виробничого нещасного випадку від 30.12.2020 о 12 год. 35 хв. 17 жовтня 2020 року при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_1 стався нещасний випадок. Нещасний випадок стався за наступних обставин: 17 жовтня 2020 року ОСОБА_1 слюсар-ремонтник відділу головного механіка з закріпленням за сталеливарним цехом №31 відповідно до розпорядження від 1.06.2020 працював за графіком, згідно розпорядження від 7.09.2020 №79/2-19. Заступив на робочу зміну о 8 год. 00 хв. черговим слюсарем-ремонтником на установку радіально-кувальної машини ковально-пресової дільниці сталеливарного цеху №31. Від початку зміни РКМ-630 знаходилась в не робочому стані через нерівномірну роботу молотів. Об 11 год. 20 хв. РКМ-630 налагодили і розпочали ковку першої заготовки. Під час роботи виникли несправності у роботі РКМ-630, але першу поковку відкували в плановий розмір. Поковка була розвантажена на візок третьої зони та відправлена на стіл охолодження для розвантаження. Після цього візок третьої зони повертався у вихідне положення до РКМ-630. В цей час коваль ОСОБА_2 знаходився в пультовій РКМ-630 і побачив, що слюсар-ремонтник ОСОБА_1 стоїть біля першого плунжерного насосу в зоні руху візка третьої зони. Коваль вийшов із пультової та зупинив в ручному режимі візок третьої зони приблизно в 5-8 метрах від плунжерного насосу. В цей час на майданчику пультової знаходились майстер ковально-пресової дільниці ОСОБА_3 , заступник директора з виробництва ОСОБА_4 та електромонтер ОСОБА_5 . Всі вони бачили, як слюсар-ремонтник ОСОБА_1 проводив певні ремонтні роботи біля першого плунжерного насосу. Заступник директора з виробництва ОСОБА_4 попередив ОСОБА_1 про візок третьої зони, який рухався по заду нього та вимагав зійти з рейок. Електрик ОСОБА_5 підійшов до працюючого ОСОБА_1 і попередив про переміщення візка третьої зони у вихідне положення. ОСОБА_1 зупинив роботу та відійшов в безпечне місце. Після того, коваль ОСОБА_2 зупинив візок, електромонтер ОСОБА_5 разом, з слюсарем - ремонтником ОСОБА_1 продовжили наладку сервоклапана першого плунжерного насосу. Після закінчення ремонту, ОСОБА_5 і ОСОБА_1 пішли в пультову РКМ-630, перевірили на моніторі технічні характеристики молотів і приблизно об 12 год. 00 хв. дали дозвіл взяти другу поковку на ковку. Під час роботи РКМ-630 працювала нестабільно. О 12 год. 30 хв. коваль ОСОБА_2 побачив на моніторі комп`ютера, що молота працюють нерівномірно. Про це він повідомив майстру ОСОБА_3 . Поковка була вже практично у заданому розмірі. При затриманні ковки, через неправильно працюючий перший молот, втрачалася ковочна температура. При цьому докувати поковку буде технічно неможливо. Тому майстер ОСОБА_3 дав команду ковалю ОСОБА_2 припинити ковку і розвантажити поковку на стіл охолодження. Коваль отримавши завдання від майстра на розвантаження поковки, з подальшою передачею РКМ-630 в ремонт слюсареві-ремонтнику ОСОБА_1 . Майстер ОСОБА_3 пояснив, що операція розвантаження відбувається під час зміни по декілька разів. Ніякої складності та небезпеки дана операція не має у зв`язку з тим, що працівники її виконують неодноразово за зміну. Далі коваль ОСОБА_2 та слюсар-ремонтник ОСОБА_1 вийшли з пультової РКМ-630 для відкриття зливних кранів на усіх молотах, щоб молота не зайшли в зачеплення. Майстер ОСОБА_3 залишився в пультовій для фіксування в журналі часу зупинки РКМ. Зробивши запис в журналі про зупинку ковки, майстер переглянув скільки відковано поковок згідно плану виробництва. Боковим зором майстер ОСОБА_3 побачив, що спрацювала світлова сигналізація. Це означало, що візок третьої зони почав рухатись. Зі слів ОСОБА_1 він пішов першого плунжерного насосу, щоб упевнитися у тому, що зливний кран відкритий. У цей час візок третьої зони почав притискати ОСОБА_1 до захисту першого плунжерного насоса. В цю мить візок зупинився, вимкнулась сигналізація пролунав крик ОСОБА_1 . ОСОБА_2 почувши крик миттєво зреагував, увімкнувши зворотній хід візка в ручному режимі. Згідно довідки лікувально-профілактичного закладу позивачу було поставлено такий діагноз: закриті переломи лобної та сідничної кісток зліва зі зміщенням. Функція статики та ходи обмежена значно. МКХ-10 - S 32.8. Травматичний відрив уретри від шийки сечового міхура. Гематурія МКХ-10 - S 37. Згідно класифікатору розподілу трав за ступенем тяжкості - у хворого ступінь тяжкості - тяжка. Відповідно до довідки виданої Ковпаківською МСЕК від 09.02.2021 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 80 % та встановлено II групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату. Причина інвалідності: трудове каліцтво. За рекомендації: лікарів позивач потребує лікування, забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення, лікування у ортопеда, уролога (оперативне), стаціонаре, амбулаторне лікування, санаторно-курортне лікування. Через отримані позивачем переломи його турбує хронічний біль нижньої частини тіла. В зв`язку з отриманими травмами позивач довгий час проходив і проходить реабілітацію, переніс складну операцію по урології. Позивач назавжди втратив повноцінне життя. Він вимушений ходити на милицях. Постійно втомлюються, адже пересування без сторонньої допомоги є надважким. Дуже часто стає погано, викликано це страшенними післяопераційними болями. Звісно, при таких обставинах в нього змінився рівень життєвої діяльності, йому треба прикладати багато зусиль для організації свого життя. Самостійно щось робити він не в змозі, потребує стороннього догляду та допомоги. У зв`язку з цим просить суд стягнути на користь позивача з Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» 1000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я.

Представник відповідача - Дочірнього підприємства «Завод обважених бурильних та ведучих труб» заперечував проти задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що відповідчем було повністю оплачено лікування ОСОБА_1 у стаціонарі та надано матеріальну допомогу на лікування, зокрема: 26.10.2021 укладено договір з ТОВ «Аптека-235» на придбання відповідачем медикаментів для лікування ОСОБА_1 , на підставі договору було придбано та передано медикаментів на 10000 грн.; згідно з домовленостями з ОСОБА_1 та членами його сім`ї за заявами ОСОБА_1 оплачені медикаменти на суму 18700 грн. та надано матеріальної допомоги в сумі 13400 грн. З урахуванням вжитих заходів до зменшення моральних страждань ОСОБА_1 , вважає що погоджений сторонами спору та вже сплачений Відповідачем на користь ОСОБА_1 розмір відшкодування в сумі 15000 грн. є справедливим та співвідноситься з обставинами отримання позивачем виробничої травми.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.06.2018 до 22.03.2021 перебував у трудових відносинах з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб», що підтверджується копією його трудової книжки (а. с. 8-10).

З акту спеціального розслідування виробничого нещасного випадку з працівником під час виконання ним трудових обов`язків, що стався 17.10.2020 о 12 год. 35 хв. вбачається, що ОСОБА_1 слюсар-ремонтник з закріпленням за сталеливарним цехом № 31 відділу головного механіка, приступив до виконання робіт не упевнившись в небезпечному виконанні цих робіт та неуважно віднісся до сигналів, що подаються під час руху автоматичного технологічного транспорту, не переконався в відповідності робочого місця вимогам правил охорони праці, чим допустив порушення НПАОП (а.с. 11-17).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 760165, - ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з ураженням ОРА, причина інвалідності - трудове каліцтво (а.с. 18).

Згідно протоколу рентгенологічного дослідження, ОСОБА_1 на Rо - гр.тазу має зліва зростаючий, осколковий перелом верхньої та нижньої гілки лобкової кістки зі зміщенням, перелом сідничної кістки зліва б/зм, асиметрія переднього тазового півкільця за рахунок зміщення відломків, розширення щілини в лобковому симфізу до 10 мм, стан після оперативного лікування (а.с. 19).

Із змісту ст. 26 Закону України "Про охорону праці" вбачається, що роботодавець зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані порушенням вимог з охорони праці фізичним особам, на загальних підставах, передбачених законом. Роботодавець відшкодовує інші витрати, передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст.153 КЗпП України, - забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Ст. 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 року, - громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1. цього ж рішення, ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, завдають йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і відчуває значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Крім того, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 08.10.2008 № 20-рп/2008 року зазначив про те, що громадянам України надано право на підставі ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) .

Відповідно до ст.23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із змісту ст. 1167ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тобто дана стаття передбачає особливості умов компенсації моральної шкоди. Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК України, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди. Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Судова практика при цьому виходить із положення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із змісту абз. 5 ч. 2 ст.4 Закону України "Про охорону праці" вбачається, що державна політика в галузі охорони праці базується на принципах соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Із змісту ст. 26 Закону України "Про охорону праці" вбачається, що роботодавець зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані порушенням вимог з охорони праці фізичним особам, на загальних підставах, передбачених законом. Роботодавець відшкодовує інші витрати, передбачені законодавством.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди" №4 від 31.03.1995,- розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) , яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Згідно абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди" № 4 від 31.03.1995, - судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо) , яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи характер, обсяг та тривалість моральних та фізичних страждань позивача ОСОБА_1 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір в відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 85000 грн., яка підлягає стягненню з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 .

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави 908 грн. судового збору, так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я.

Керуючись Законом України "Про охорону праці", ст. ст. 21, 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст.2, 12, 13, 76-81, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (м. Суми, вул. Комарова, 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 85000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (м. Суми, вул. Комарова, 2, ) на користь держави 908 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту судового рішення - 29.09.2021.

Суддя В.Б. Князєв