Справа № 758/1433/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С. ,

за участю секретаря судового засідання - Ткачук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання Міністерства по податкам і зборам Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 та ухвали судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і визнання недійсною державної реєстрації угоди, -

В С Т А Н О В И В :

Міністерство по податкам і зборам Республіки Білорусь звернулося до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 та ухвали судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і визнання недійсною державної реєстрації угоди.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і визнання недійсною державної реєстрації угоди - відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правничої допомоги і розмірі 800 білоруських рублів.

Згідно з ухвалою судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 залишено без змін та доповнено резолютивну частину рішення стягненням з ОСОБА_1 в дохід держави державного мита в розмірі 69 білоруських рублів.

З цих підстав, Міністерство по податкам і зборам Республіки Білорусь просило суд надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 та ухвали судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 у справі № 2-130/17 в частині стягнення 69 білоруських рублів витрат по сплаті державного мита.

Представник Міністерство по податкам і зборам Республіки Білорусь в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася.

Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У зв`язку з тим, що повістка, адресована ОСОБА_1 була повернута поштовим відділенням у зв`язку з тим, що адресат відсутній за місцем проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, в силу норм ст. 128 ЦПК України ОСОБА_1 є такою, яка належним чином повідомлена про дату та час судового засідання.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і визнання недійсною державної реєстрації угоди - відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті правничої допомоги і розмірі 800 білоруських рублів.

Згідно з ухвалою судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 залишено без змін та доповнено резолютивну частину рішення стягненням з ОСОБА_1 в дохід держави державного мита в розмірі 69 білоруських рублів.

Боржник в добровільному порядку рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017, ухвалу судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 не виконала, відтак, заявник просив суд надати дозвіл на його примусове виконання на території України в частині стягнення 69 білоруських рублів витрат по сплаті державного мита.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Стаття 51 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року (ратифікована Україною 10 листопада 1994 року) передбачено, що кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань ; б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

З наведеного вбачається, що рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017, ухвала судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 у справі № 2-130/17 визнаються і виконуються на території України.

Згідно з ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Відповідно до ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

За положеннями ч. 2 ст. 54 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання.

Вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду визначені ст. 466 ЦПК України.

Клопотання про надання дозволу на виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017, ухвали судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 у справі № 2-130/17 відповідає вимогам, встановленим нормою ст. 466 ЦПК України.

Крім того, судом не виявлено обставин для відмови у визнанні та виконання згаданого рішення, що передбачені ст. 55 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року та ст. 466 ЦПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити клопотання у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 462-468 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання Міністерства по податкам і зборам Республіки Білорусь про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 та ухвали судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і визнання недійсною державної реєстрації угоди - задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь від 03.05.2017 та ухвали судової колегії по цивільним справам Мінського міського суду від 19.02.2018 у справі № № 2-130/17 в частині стягнення 69 білоруських рублів витрат по сплаті державного мита.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України.

СуддяС. С. Захарчук