Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/728/21
Провадження № 2/273/177/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді -Васильчук О. В. , при секретарі судових засідань Муравській В.Р., з участю представника позивач ОСОБА_1 ( згідно договору №1-ЦС/2021), відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жиловим приміщенням , а саме: будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 2-5 ).

На обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є єдиним власником будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Відповідачка по справі - ОСОБА_2 - її свекруха. Відповідачка зареєстрована в будинку з 06.11.2002 року, але фактично вже більше року у вказаному будинку не проживає. 13 лютого 2020 року її забрала до себе її донька ОСОБА_4 , яка проживає в с.Суємці Баранівського району Житомирської області. Точне її місце проживання не відоме, де проживає ОСОБА_2 на даний час, також невідомо, оскільки вона втратила будь-який зв`язок з відповідачем та ОСОБА_5 . Відповідач не проживає в її будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей не має і взагалі будинком не цікавиться. Будь-яких домовленостей про збереження житла за відповідачем між ними не було, відносин вони не підтримують, місце її перебування невідоме.

Ухвалою судді від 07.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі, надано відповідачу строк для подання відзиву, роз`яснено права учасникам справи та наслідки невчинення ними відповідних процесуальних дій, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с. 18).

Ухвалою суду від 14.07.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті, здійснено виклик учасників справи (а.с. 25 ).

Представник позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши об`єктивну та неупереджену оцінку як кожному доказу окремо, так і сукупності доказів у їхньому взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2018 року та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 121084650 від 18.04.2018 року (а.с. 14, 15 ).

Згідно довідки відділу благоустрою та житлово-комунального господарства Баранівської міської ради від 19.03.2021 року № 783 за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , свекруха, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , син, ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 16).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 , дійсно з 13 лютого 2020 року не проживає по АДРЕСА_1 , оскільки перебуває у неприязних відносинах з позивачкою, яка є її невісткою.

Отже, враховуючи те, що відповідач визнала позов, дане визнання позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Згідно зі статтею 25 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону та за рішенням суду.

Нормою, закріпленою в ч.1 ст.405 ЦК України, визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вони проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим, їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Виходячи з норм, закріплених в ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ч.2 ст. 80 ЦПК України встановлено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на зазначене вище, суд задовольняє позовні вимоги про визнання ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

За згодою позивача, судові витрати залишено за останньою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.47, 55 Конституції України, ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 16, 317. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст.4, 12, 13,16, 78, 80, 81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право користування житловим примішенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення) через Баранівський районний суд Житомирської області.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Васильчук