КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1589/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021 року місто Київ

справа №755/12185/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Іванової І.В.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року про закриття провадження у справі, постановлену під головуванням судді Астахової О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук Катерина Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та довіреності недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник Данилов Ю.В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив:

визнати недійсною довіреність від 20 травня 2015 року посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстровану в реєстрі за №439;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :66:148:0141 від 30 вересня 2016 року, укладений ОСОБА_1 від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстрований в реєстрі за №802 з застосуванням наслідків його недійсності;

визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,0502 га, кадастровий номер :66:148:0141, яка розташована на АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ОСОБА_3 відшкодувати збитку у розмірі 255598 грн. та моральну шкоду у розмір 50000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрито на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що адвокат Данилов Ю.В. після підписання з ним 02 липня 2019 року договору про надання правової допомоги, останній, діючи в його інтересах, підготував та подав до Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву від його імені до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус КМНО Марчук К.В. про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та довіреності недійсними.

Вказував, що всі обставини, викладені в позовній заяві написані з його слів та відповідають дійсності.

Зазначав, що закриття провадження у даній справі призведе до порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Посилався на те, що він не мав наміру відмовитись від позову та закривати провадження у справі №755/12185/19, а заява про закриття провадження у справі від 14 лютого 2020 року була підписана ним під примусом ОСОБА_3 та не відповідає його інтересам.

Відзиву на апеляційну скаргу позивача до Київського апеляційного суду не надійшло.

Позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

З копії спадкової справи №481/2020 до майна померлого ОСОБА_1 вбачається, що правонаступником ОСОБА_1 є його дочка ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року, постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання, було залучено до участі у справі в якості правонаступника померлого ОСОБА_1 його дочку ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Представник ОСОБА_2 - Данилов Ю.В. у судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову і відмова прийнята судом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 55 Конституції України визначено право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2019 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діявпредставник Данилов Ю.В. звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та довіреності недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

14 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 через канцелярію Дніпровського районного суду міста Києва подав заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі, в якій вказував на те, що він не просив адвоката Денисова Ю.В. подавати позов, що є предметом розгляду даної справи. Зазначав, що жодних претензій до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 він не має, наслідки закриття провадження у справі, передбачені ч.2 ст.256 ЦПК України йому зрозумілі. Просив вказану заяву розглядати без його участі в судовому засіданні.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Пунктом 4 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Подання заяви про відмову від позову - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про відмову від позову не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації.

При цьому, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до вимог процесуального законодавства, подати заяву про відмову від позову позивач має на будь-якій стадії процесу.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі, така відмова була прийнята судом, а відтак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі, оскільки для цього існували визначені п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України правові підстави.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не мав наміру відмовлятися від позову та закривати провадження у даній справіколегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються наявною у матеріалах справи його письмовою заявою від 14 лютого 2020 року про відмову від позову та закриття провадження у справі.

При цьому, 23 червня 2020 року ОСОБА_1 особисто подав до Київського апеляційного суду заяву, в якій вказував на те, що він підтверджує факт його звернення до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про відмову від позову у цій справі. Зазначав, що його думка з цього питання до цього часу не змінилася та він не просив нікого складати апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції і оскаржувати цю ухвалу.

Посилання апелянта на те, що заява про закриття провадження у справі від 14 лютого 2020 року була підписана ним під примусом ОСОБА_3 та не відповідає його інтересам колегія суддів оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 доказів на підтвердження того, що заяву від 14 лютого 2020 року він писав під примусом ОСОБА_3 , позивачем надано не було.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 - Данилов Ю.В. також вказував на те, що ОСОБА_1 був хворою людиною, а відповідачі, маючи вплив на хвору людину, дали ОСОБА_1 гроші та написану заяву від 14 лютого 2020 року про відмову від позову, яку ОСОБА_1 підписав та подав до канцелярії суду першої інстанції. Зазначав, що ОСОБА_1 не розумів, що він підписує та не мав наміру відмовлятися від його послуг адвоката, на підтвердження чого надав копію висновку судово-психіатричного експерта №176 від 17 березня 2020 року, складеного експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Також вказав, що ОСОБА_1 не був визнаний недієздатним.

Колегія суддів відхиляє доводи представника ОСОБА_2 - Данилова Ю.В. про те, що ОСОБА_1 не під час підписання заяви від 14 лютого 2020 року про відмову від позову не розумів що він підписує, оскільки відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 рокупостановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: