Справа № 130/870/20
Провадження № 22-ц/801/2026/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 рокуСправа № 130/870/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., особи, яка подала апеля-ційну скаргу, позивача-відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Довбиша О. Л., відповідачки-позивачки ОСОБА_2 , її представника адвоката Мишковської Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про

визначення місця проживання малолітньої дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 -

ча про визначення місця проживання малолітньої дитини,

за апеляційною скаргою позивача-відповідача ОСОБА_1 на рі-шення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2021 ро-ку, ухвалене в м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Порощука П. П., повний текст якого складений 23 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

23 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачки - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. З 2013 року сторони у справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, 06 червня 2015 року вони уклали шлюб, від спільного проживання народився син ОСОБА_3 . 01 березня 2020 року між сторонами виник побутовий конфлікт, який з часом урегулювався. 16 березня 2020 року без по-яснення будь яких причин, без погоджень ОСОБА_2 зібрала усі свої та дитячі речі і разом із сином виїхала у с. Плебанівку Шаргородського району Вінницької об-ласті, де й мешкає у своєї матері. ОСОБА_1 вживав усіх можливих заходів для збереження сім`ї, забезпечення її повністю фінансово та матеріально, родина ні у чому не мала потреби. 11 квітня 2020 року, коли ОСОБА_1 відвідував у с. Плебанівка Шаргородського району дитину та ОСОБА_2 , при особистому спілкуванні з сином хлопчик поскаржився, що хоче додому і хоче бути і проживати з ним, батьком, у селі йому не добре. Врахувавши благання сина ОСОБА_1 забрав його у м. Вінницю, де вони зараз і проживають разом. Син фактично жодного разу не згадував матір, вона жодного разу не навідалася до них, хоча він неодноразово у телефонній розмові просив її приїхати. 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 він отримав з Вінницького міського суду матеріали справи за позовом дружини про ро-зірвання шлюбу, датовані 16 березня 2020 року. Вважаючи, що синові буде краще проживати з батьком, який має власний бізнес, стабільний самостійний істотний до-хід, а робочий день дозволяє приділяти дитині необхідний час та увагу, беручи до уваги неналежні умови проживання матері сина в селі без особистого житла та мате-ріального забезпечення, ОСОБА_1 просив суд його позов задовольнити.

12 червня 2020 року ОСОБА_2 звернулася у Жмеринський міськрайонний суду Вінницької області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні від-повідачки - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання спільної малолітньої дитини з нею, матір`ю. Позовна заява мотивована тим, що станом на час подання зус-трічного позову сину ОСОБА_3 виповнилося чотири повних роки, його місце проживан-ня має визначатися за спільною згодою батьків. З 06 червня 2015 року по 16 березня 2020 року сторони перебували у шлюбі, проживали однією сім`єю. 01 березня 2020 року у черговий раз ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження матері дитини, після чого вона звернулася у лікарню, куди була викликана поліція, розпочато досудове розслідування ( номер кримінального провадження 0000615 ) за частиною першою статті 125 КК України. 16 березня 2020 року ОСОБА_2 , не витриму-ючи психологічного тиску та фізичного насилля зі сторони ОСОБА_1 , з ме-тою захисту дитини вимушена була забрати свої речі та переїхати в с. Плебанівка Шаргородського району Вінницької області до своєї бабусі ОСОБА_5 , яка мешкає по АДРЕСА_1 . 11 квітня 2020 року під час зустрічі дитини з бать-ком, останній без попередження забрав сина з собою. ОСОБА_2 звернулася у поліцію, але це не дало позитивного результату. Дитина проживає з батьком, однак встановити місце проживання неможливо, оскільки по АДРЕСА_2 , де батько винаймає квартиру, матері жодного разу, коли вона приїжджала, побачити дитину не вдалося. З метою захисту своїх прав та прав дитини ОСОБА_2 неодноразово зверталася у Служби у справах дітей по місцю своєї та позивача-відповідача реєстрації, фактичного проживання батька дитини у м. Вінниці, за своїм місцем фактичного проживання. В будинку, де наразі проживає ОСОБА_2 , для дитини облаштоване безпечне та комфортне місце проживання, з окремою кімнатою та ліжком, місцем для навчання та розвитку, у помешканні дотримуються санітарно - гігієнічні норми, територія навколо будинку є безпечною для дитини. Піс-ля переїзду у с. Плебанівка ОСОБА_2 оформилася приватним підприємцем, має самостійний дохід та можливість забезпечити достойний рівень свого життя та дитини, позитивно характеризується за місцем проживання. За таких обставин мати змушена захищати права дитини у судовому порядку, просити суд визначити місце проживання сина разом з нею, вважаючи, що це найкраще відповідатиме інтересам сина.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2021 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - Ор-гану опіки та піклування Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовлено. Зустріч-ний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не за-являє самостійних вимог, щодо предмета спору - Органу опіки та піклування Вико-навчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про визначення місця проживання дитини - задоволений, визначене місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з ухваленим 14 липня 2021 року судом першої інстанції рішен-ням, позивач-відповідач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити місце про-живання малолітнього сина ОСОБА_3 з ним, батьком хлопчика, у задоволенні зустріч-ного позову ОСОБА_2 відмовити. Скаржник вважає оскаржуване рішення не-законним, необгрунтованим, ухваленим без урахування усіх обставин справи. Послав-шись у скарзі на окремі рішення суду касаційної інстанції, ОСОБА_1 зазна-чає, що син проживає з ним один рік і три місяці у належних умовах, забезпечений усім необхідним; мати більше семи місяців підряд не бачила сина, між нею та дити-ною втрачений психологічний зв`язок, дитина не адаптована до родинного оточення матері, натомість родина батька близька синові. Зміна усталеного оточення без від-новлення психологічного зв`язку матері з дитиною може негативно вплинути на ди-тину. Позивач-відповідач звертає увагу на відсутність у справі висновку судової пси-хологічної експертизи з метою з`ясування відношення дитини до кожного з батьків, цитує два висновки від 12 червня 2020 року та від 18 січня 2021 року з психодіагнос-тичного обстеження сина ОСОБА_3 , за якими, на його думку, має слідувати однознач-ний висновок про визначення місця проживання хлопчика з ним. На доведення своєї позиції ОСОБА_1 наводить у скарзі зміст статті 3 Конвенції про права дити-ни, окремі обґрунтування рішень Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України ( заява № 2091/13 ), від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» ( заява № 31111/04 ).

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 скористалася визначеним законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 30 серпня 2021 року правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідний її відзив надійшов до суду 13 вересня 2021 року. У відзиві вказується, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, ухвалене рішення відпові-дає нормам матеріального і процесуального права. Мотиви скарги щодо неправиль-ного застосування судом норм матеріального права не є обгрунтованими, ці мотиви зводяться до повторення аргументів, доказів про недоведеність необхідності прожи-вання дитини з матір`ю, про відсутність перешкод у матері для спілкування з сином та емоційного зв`язку між ними, належного виконання материнських обов`язків. Але залишається неспростованим факт, що 11 квітня 2020 року батько без попередження матері забрав сина з собою у м. Вінницю. Звернення ОСОБА_2 з цього приво-ду у поліцію на ситуацію не вплинуло. Місце проживання дитини у м. Вінниці вста-новити неможливо, оскільки ОСОБА_1 житло винаймалося і мати, приїжджа-ючи до сина, за місцем тимчасового мешкання його не заставала. Відповідачка-пози-вачка з приводу ситуації, що має місце, неодноразово зверталася у Служби у справах дітей Шаргородської районної державної адміністрації, Вінницької міської ради, орган опіки та піклування Виконавчого комітету Жмеринської міської ради, але й це не дало результатів. ОСОБА_1 постійно створював перешкоди у спілкуванні матері з дитиною. Посилаючись на висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 12 червня 2020 року № 02-5/10-1376 з рекомендацією про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з ма-тір`ю, скаржниця стверджує про наявність глибокого зв`язку малолітнього сина з нею, вказує на відсутність таких обставин, які б унеможливлювали його проживання з нею, забезпечували б необхідність розлуки з матір`ю. Скаржниця наголошує, що суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам щодо можливості матері проживати з дитиною, утримувати її, детально виклав у рішенні докази цьому, навів мотиви прий-няття одних з них та відхилення інших. Суд прийняв до уваги особисті якості батька хлопчика, який приховує місце проживання дитини від матері та суду, нехтує інтере-сами сина, позбавляє його спілкування з матір`ю, відчувати її любов і турботу. Відпо-відачка-позивачка ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спо-ру, на стороні відповідачки-позивачки Служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області у судове засідання не з`явився. 06 жовтня 2021 року суду апеляційної інстанції надійшло письмово викладене клопотання повноважного пред-ставника третьої особи Українця П. І. про розгляд справи без його участі. При вирі-шенні справи він покладається на розсуд суду. Ураховуючи звернення представника Служби у справах дітей, на підставі статті 372 ЦПК України колегія суддів апеля-ційного суду ухвалила розглянути дану справу в порядку апеляційного провадження у відсутності представника третьої особи, котрий не з`явився в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, їхніх представників адвокатів Довбиша О. Л. та Мишковської Т. М., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм проце-суального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`я-сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запере-чень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, обгрунтованим, об`єктивним і справедливим, таким, що відповідає най-кращим інтересам малолітньої дитини.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , керуючись нормами Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 3, 9,18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, нормами Закону України «Про охорону дитинства», статей 19, 141, 153, 160, 161 СК України, статті 29 ЦК України, суд першої інстанції підкреслив, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Суд першої інстанції урахував обов`язковість застосування принципу шостого Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю крім випадків, коли є винят-кові обставини, позицію Європейського суду з прав людини, викладену в параграфі 54 рішення від 07 грудня 2006 року у справі № 31111/04 «Hunt v. Ukraine», що полягає у наступному. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за свою природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд першої інстанції при вирішенні питання з визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кон-тексті першочергового урахування інтересів дитини, беручи до уваги висновок Орга-ну опіки та піклування Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області від 12 червня 2020 року № 02-5/10-1376 про доцільність проживання дитини з матір`ю, добросовісне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, створення для дитини у будинку АДРЕСА_1 необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення хлопчика усім необхідним для нормального проживання, розвитку, навчання, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали прожи-вання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, дійшов висновку про обгрунтованість відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та про необхідність і правильність задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , визначення місця проживання дитини разом з її матір`ю. Проживання дитини з матір`ю, ураховуючи вік хлопчика, більш доцільно та в інтересах дитини, у жод-ному разі не заподіє психологічної травми синові сторін у справі, оскільки, без-умовно, дитина любить обох батьків.

При цьому суд зазначив, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не позбавляє права батька ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною, не об-межує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки, як убачається з фактичних обставин справи, мати не чинить жодних перешкод батькові дитини у разі проживання сина з нею, у праві на спілкування з дитиною, прояв турботи віднос-но неї та участь у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування чи за рішенням суду. Можливість ОСОБА_1 у зручний для нього час відвідувати сина, брати участь в його вихованні, матеріальному утриманні є безспірною з огляду на вільне, без погодження з матір`ю, відібрання ним хлопчика від матері 11 квітня 2020 року.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду пер-шої інстанції, викладеними у рішенні від 14 липня 2021 року, який вирішив цей спір, враховуючи вік дитини, потребу її саме у материнській турботі, першочергову важли-вість основних, найкращих інтересів хлопчика та обґрунтовано визначив місце його проживання з матір`ю; інше рішення суперечило б, зокрема, принципу шостому Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Між сторонами у справі склалися правовідносини, що регулюються нормами статті 161 глави 13 розділу ІІІ Сімейного кодексу України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII ( далі - Конвенція про права дитини ), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпе-ченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судо-вим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відно-сини можуть бути врегульовані за домовленістю ( договором ) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим ураху-ванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад сус-пільства.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Статтею 157 СК України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Нормами частин першої, другої статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде про-живати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'-язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю амораль-ною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11, частини першої статті 14 цього Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'-язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Отже при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтере-сами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини по-кладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необ-хідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збе-реження її зв`язків із сім 'єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непри-датною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти Украї-ни», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У цій конкретній цивільній справі, беручи до уваги правильний та обгрунтований висновок суду першої інстанції про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю, суд апеляційної інстанції, ураховуючи відібрання ди-тини батьком від матері без узгодження з нею, без її відома, що ніким не оспорюється, ту обставину, що хлопчик за своїм віком прихильний до обох батьків та в силу при-родньої потреби як дитина відповідного віку має бути забезпечений турботою і лю-бов`ю матері, визнає доцільним і необхідним у найвищих інтересах дитини залишити рішення суду від 14 липня 2021 року без змін.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, крім зазначеного, на узгодженні висновку суду з висновком органу опіки та піклування, на працевлаштуванні матері дитини ОСОБА_2 , зареєстрованої 05 травня 2020 року у Єдиному держав-ному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, її визначеному місці проживання, врешті-решт, де про-ведене належне і необхідне обстеження умов проживання та складений відповідний акт за участі Плебанівського сільського голови, інших працівників сільської ради, за висновком якого для виховання та розвитку дитини у будинку облаштована окрема кімната з окремим ліжком, шафою, письмовим столом, комп`ютером, піаніно, іграш-ками. Для дитини в наявності є одяг, взуття, продукти харчування, гігієнічні засоби, облаштоване місце для ігор дитини, навчальних занять. ОСОБА_2 узгодже-не питання про прийняття сина ОСОБА_3 до дитячого садочка, що підтверджується довідкою Плебанівського дошкільного навчального закладу Плебанівської сільської ради від 28 травня 2020 року № 2. Матір дитини, її рідні на обліку в наркокабінеті Жмеринської центральної районної лікарні не значаться, про що до справи надані відповідні довідки.

Натомість стосовно ОСОБА_1 належить мати на увазі, що він зареєс-трований у квартирі АДРЕСА_3 , де є співвласником частки квартири спільно зі своїми батьками. Однак позивач-відповідач зазначає про своє проживання з дитиною у найманій квартирі АДРЕСА_2 , де він здійснює підприємницьку діяльність. З незрозу-мілих причин обстеження місця проживання з 11 квітня 2020 року дитини не здійсне-не, немає також відомостей про місце знаходження хлопчика, що доводить неможли-вість матері спілкуватися з сином. Позивач-відповідач не надав суду належних і до-пустимих, будь-яких доказів щодо оренди житла, своїх доходів за наслідками бага-торічного здійснення підприємницької діяльності. Упереджуючи доводи ОСОБА_1 щодо ненадання відповідних доказів матеріального стану матері дитини, необхідно мати на увазі, що через вік дитини ( 2016 року народження ) ОСОБА_2 лише у травні 2020 року зареєструвалася як фізична особа-підприємець, тому про отримані доходи може звітувати за результатами річного звіту.

Наразі належить констатувати ненадання батьком дитини, як уже зазначалося, належних і допустимих доказів щодо місця проживання дитини, відповідність його інтересам дитини, забезпеченість синових потреб як у матеріальних благах, так і ду-ховному, фізичному, соціальному, моральному розвитку; узагалі залишилися недове-деними, голослівними твердження батька щодо створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, тобто відсутні до-кази щодо добросовісного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків. За обставин, що мають місце, неможливо бути переконаним щодо сталості соціальних зв`язків хлопчика, адже відсутність доказів щодо місця проживання дитини, її пере-бування під час роботи батька, догляду у цей період за дитиною, не тільки викли-кають стурбованість долею дитини, але й свідчать про дійсну наявність перешкод зі сторони батька у спілкуванні матері із сином, заперечують можливість бути впевне-ним у відсутності негативного впливу на виховання і розвиток дитини, формування у нього негативного ставлення до матері, її родини, що має першочергове значення при вирішенні цього спору.

Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі особа, яка її подала, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового об-ґрунтування на їх заперечення, правового аналізу не потребують. Висновок суду про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір`ю ОСОБА_2 за встановлених судом обставин най-більш відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного мотиви апеляційної скар-ги не можна визнати такими, що є достатніми і суттєвими для її задоволення та ска-сування судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального права, ухвалене з дотриманням норм процесуального права.

Вбачається необхідним визнати, що законні права та інтереси відповідачки-по-зивачки ОСОБА_2 як матері малолітнього сина оспорені позивачем-відпові-дачем ОСОБА_1 безпідставно, тому вони підлягають судовому захистові.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та про-цесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача-відповідача ОСОБА_1 зали-шити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зус-трічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 11 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський