КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/6984/20 Головуючий у суді першої інстанції - Яровенко Н.О.
Номер провадження № 22-ц/824/7785/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 49 619,24 грн; інфляційну складову боргу в сумі 4 141,81 грн, 3 % річних в сумі 2 595,79 грн, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 102 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивач вказував, що 07 жовтня 2016 року між ним та відповідачкою було укладено договір №440541250 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Та у відповідності до п. 9 укладеного між сторонами договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Так, відповідачка ОСОБА_1 своєчасно з жовтня 2016 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 року не вносила плату за отримані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 січня 2020 року (з урахуванням сплат у січні 2020 року) у розмірі 49 619,24 грн, що складається із: заборгованості за постачання гарячої води в розмірі 39 099,39 грн та заборгованості із централізованого опалення у розмірі 10 519,85 грн.

Крім того, відповідачка як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України, зобов`язана також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в розмірі 4 141,81 грн та 3% річних у розмірі 2 595,79 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро - Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення в сумі 49 619,24 грн, інфляційну складову боргу в сумі 4 141,81 грн, 3 % річних в сумі 2 595,79 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила скасувати оскаржуване рішення, прийнявши нове про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» у повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Так, апелянт посилається на неповне дослідження судом матеріалів справи та неповне встановлення фактичних обставин справи, оскільки сторони при укладенні договору №440541 250 від 07 жовтня 2016 року підтвердили наявність у ОСОБА_1 засобів обліку води і теплової енергії, а відповідачка знімала та надавала ТОВ «Євро-Реконструкція» показники лічильників телефоном, що вказаний на сайті позивача, то й нарахування оплати за надані послуги мала здійснюватись позивачем з урахуванням показників лічильників. Всупереч вказаному, нарахування боргу здійснювалось позивачем із показань будинкових засобів обліку, а в оскаржуваному рішенні не надано оцінки такому нарахуванню.

Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що нарахування вартості спожитих послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснювало виходячи із того, що в її квартирі зареєстровано та проживає 7 осіб. Однак, така кількість зареєстрованих осіб мала місце у період з 01 січня 2015 року по 16 січня 2016 року. Відповідно до свідоцтв про смерть чисельність проживаючих зменшилась 18 січня 2016 року на одну особу та з березня 2019 року ще на одну особу.

Крім того, апелянт наголошує, що позов подано у травні 2020 року, а тому вимоги позивача можуть бути задоволені лише починаючи з травня 2017 року. Натомість суд задовольнив позовні вимоги щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення починаючи з жовтня 2016 року. ОСОБА_1 вказує, що не знала про існування даної судової справи, а тому не могла подати відзив на позов і заявити про застосування строку позовної давності. Таким чином, вважає за необхідне заявити вказане клопотання в апеляційній скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція», мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 є власником та зареєстрована в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з 07 листопада 2005 року, та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказано, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2016 року та з серпня 2017 року не вносила оплату за послуги з постачання гарячої води. Станом на 01 січня 2020 року розмір заборгованості становить 49 619,24 грн. Крім того, суд дійшов до висновку про правомірність заявлених вимог про стягнення також інфляційних збитків та трьох відсотків річних.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07 листопада 2005 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 03 листопада 2005 року №2089-С/КІ (а.с.16).

Крім того, 23 липня 2014 року ТОВ «Євро-Реконструкція» в газеті «Хрещатик» розмістило повідомлення, що з 01 липня 2014 року ТОВ «Євро-Реконструкція» є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та буде укладати договори з кожним споживачем зазначених комунальних послуг на території Дарницького та Дніпровського районів в місті Києві (а.с.13).

Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води було опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (а.с.14).

Факт надання житлово-комунальних послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 39-А підтверджується наданою копією Переліку житлових будинків, в яких виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01 липня 2014 року є ТОВ «Євро-Реконструкція», затвердженого головою Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Я. Горбунов 20 серпня 2015 року (а.с.39-41).

В матеріалах справи також міститься договір №440541 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 07 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «Євро-Реконструкція» (виконавець) та ОСОБА_1 (споживачем), відповідно до якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (а.с.15).

Відповідно до вказаного договору зазначено, що суб`єкти користування послугами - 7 осіб, опалювальна площа квартири - 93,80 кв.м., наявність рушникосушильника - від ГВП.

В договорі сторони також зазначили наступні характеристики квартирних засобів обліку води і теплової енергії:

ГВП : тип засобу обліку - ЛК-15, заводський номер - 5097069, початкові показання - 449, місце встановлення - кухня, дата останньої повірки - 01 січня 2005 року, міжповірочний інтервал, років - в потр.повір.

ЦО : тип засобу обліку - SntegralMaXX, заводський номер - 378700, початкові показання - 0, місце встановлення - коридор, дата останньої повірки - 20 вересня 2013 року, міжповірочний інтервал, років -потр.повір.

Надання послуг ТОВ «Євро-Реконструкція» з централізованого опалення за адресою АДРЕСА_1 підтверджується наступними документами: нарядом №53543 від 05 жовтня 2016 року щодо включення опалення, нарядом №58622 від 13 березня 2017 року щодо відключення опалення, нарядом №64562 від 03 жовтня 2017 року щодо включення опалення, нарядом №69177 від 04 квітня 2018 року щодо відключення опалення, нарядом №1124 від 01 листопада 2018 року щодо включення опалення, нарядом №5230 від 06 квітня 2019 року щодо відключення опалення, нарядом №6705 від 25 жовтня 2019 року щодо включення опалення (а.с.32-38).

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Положення статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роз`яснює, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Враховуючи вказані вище положення закону, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07 листопада 2005 року, видане на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 03 листопада 2005 року №2089-С/КІ й вказане свідчить про те, що на ОСОБА_1 лежить тягар утримання даного нерухомого майна, як на його власникові.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, визначено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання (пункт 2 вказаних Правил).

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 вказаних Правил).

Відповідно до положень пункту 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Відповідно до положень пункту 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

- у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

- у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення;

- у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця (пункт 14 Правил).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено розрахунок щодо заборгованості ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення, відповідно до якого станом на 01 січня 2020 року заборгованість складає 10 519,85 грн (а.с.9-10).

Так, матеріалами справи було підтверджено, що в квартирі ОСОБА_1 було встановлено засоби обліку води і теплової енергії:

ГВП : тип засобу обліку - ЛК-15, заводський номер - 5097069, початкові показання - 449, місце встановлення - кухня, дата останньої повірки - 01 січня 2005 року, міжповірочний інтервал, років - в потр.повір.

ЦО : тип засобу обліку - Sntegral MaXX, заводський номер - 378700, початкові показання - 0, місце встановлення - коридор, дата останньої повірки - 20 вересня 2013 року, міжповірочний інтервал, років - потр.повір (а.с.15).

Таким чином, відповідно до вимог закону, нарахування оплати послуг має проводитись згідно показів засобів обліку, які встановлені в квартирі ОСОБА_1 і відповідно до показників, які остання мала знімати та передавати надавачу послуг.

Разом з тим, відповідач по справі посилається на те, що вона передавала показники засобів обліку в телефонному режимі, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що апелянт передавала показники лічильників по опаленню, а тому вказані доводи апеляційної скарги апеляційним судом сприймаються критично.

Оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з опалення вбачається, що нарахування відповідачу було здійснено за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, то вказана сума у розмірі 10 519,85 грн підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Крім цього, вказане грошове зобов`язання відповідач, на момент розгляду справи, не виконав, тому, з точки зору апеляційного суду, ТОВ «Євро-Реконструкція», відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до наданого розрахунку інфляційна складова боргу за послуги з опалення становить 1380,59 грн, а сума 3 % річних становить - 729,83 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання, то слід зазначити наступне.

Так, із наданого розрахунку заборгованості по оплаті послуг з гарячого водопостачання станом на 01 січня 2020 року та з наданих виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 щодо нарахування суми до сплати за гаряче водопостачання вбачається, що позивачем було здійснено нарахування за послуги по постачанню гарячої води на основі показників індивідуальних засобів обліку, які були подані самою відповідачкою, а тому доводи апелянта щодо того, що вказані нарахування були проведені виходячи із показань будинкових засобів обліку є помилковими та спростовуються матеріалами справи (а.с.8,12,19-31).

Таким чином, правомірними є позовні вимоги й про стягнення заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання, що в свою чергу також слугує для нарахування та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до наданого розрахунку інфляційна складова боргу за послуги з гарячого водопостачання становить 2 761,22 грн, а сума 3 % річних становить - 1 865,96 грн.

Щодо долучених до апеляційної скарги копії нових доказів, зокрема: копії актів зняття показників від 05 січня 2018 року, акту опломбування від 05 січня 2018 року, рахунку - акта №233/12-13-15-15 на оплату послуг з проведення вимірювань для повірки лічильників води від 27 березня 2021 року, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки ТОВ «Еталон-АСП» №П-12-2019-114, яке чинне до 30 березня 2025 року, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки ТОВ «Еталон-АСП» №ИИ-1023, яке чинне до 16 березня 2025 року, довідки про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П-12-2019-112-Д від 30 березня 2021 року, акту №8 про демонтаж-монтаж засобів вимірювальної техніки від 31 березня 2021 року, акту виконаних робіт №7 від 31 березня 2021 року з виконання робіт з демонтажу приладу обліку тепла ФОП ОСОБА_2 на підставі договору №01/07 від 01 липня 2020 року, свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , довідки КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» від 25 березня 2015 року про склад сім`ї, довідки про склад сім`ї та реєстрації від 20 вересня 2017 року, витягу з реєстру територіальної громади м. Києва станом на 29 березня 2021 року, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ОСОБА_1 посилається на те, що вона не була обізнана про існування даної судової справи, а тому не мала змоги подати відзив на позовну заяву.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про ознайомлення із матеріалами справи від 11 грудня 2020 року (а.с.68-70), а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №997, адресоване ОСОБА_1 , яке останній було вручено під підпис 26 грудня 2020 року (а.с.71а).

Вказані документи свідчать про те, що відповідач по справі ОСОБА_1 була обізнана з тим, що в суді першої інстанції розглядається вказана справа, однак не скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву ТОВ «Євро-Реконструкція».

Враховуючи зазначене та обізнаність апелянта про розгляд даної справи в суді першої інстанції, а також враховуючи, що ОСОБА_1 не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених вище нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, то апеляційний суд доходить висновку, що вказані докази не можуть бути враховані апеляційним судом.

Щодо застосування строку позовної давності, про яку просить ОСОБА_1 , то апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Системний аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що строк позовної давності може бути застосовано лише тоді, коли доведено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі.

Разом з тим, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи в суді першої інстанції (а.с.68-70, 71а), не скористалась своїм правом та не зробила відповідну заяву про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд позбавлений можливості при апеляційному перегляді справи застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція».

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв