Справа № 487/869/20
Номер провадження 2/482/27/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сергієнко С.А.,

за участю секретаря Мазанової Ю.О., представника позивача - адвоката Канівець Г.Р., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Волкомора Т.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми , -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2020 року із Заводського районного суду міста Миколаєва до Новоодеського районного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа № 487/869/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкування з дітьми.

У подальшому склад учасників справи змінився, у якості третьої особи було залучено Миколаївську районну державну адміністрацію Миколаївської області.

У своєму позові ОСОБА_2 просив суд: 1) зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) визначити наступні способи його участі у вихованні синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисте спілкування: побачення три рази на тиждень: вівторок, четвер, після 18.00 год. на 1 годину, неділя з 10.00 до 14.00 за місцем проживання синів, перебування, спільний відпочинок: усі свята батько проводить з дітьми. Також позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 , за два дні до дня його зустрічі з синами, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін, повідомити про це мене особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

У обґрунтування позову позивач зазначив, що після їхнього розлучення з дружиною у них почались непорозуміння щодо участі у вихованні дітей. Відповідач штучно створювала перешкоди для нормального спілкування із дітьми, усі ці непорозуміння відповідач не бажає врегулювати мирним шляхом та перешкоджає йому повноцінно зустрічатись з дітьми.

Позивач вказує, що він намагається налагодити нормальний зв`язок із синами, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Проте, після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дітей, він був вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

У відзиві на позов ОСОБА_2 відповідач просила у задоволенні позову відмовити повністю посилаючись на те, що вона не чинила і не чинить перешкод позивачу бачитись з дітьми. У ОСОБА_2 була можливість вільно бачитись , спілкуватись й приймати участь у розвитку дітей, однак він сам не достатньо проявляв свою зацікавленість у побаченні з дітьми. Відповідач вказує, що з огляду на вищевказане їй не зрозумілі такі амбітні позовні вимоги ОСОБА_2 .

Відповідач вказувала також, що дійсно з грудня 2019 року по лютий 2020 року вона декілька разів відмовила позивачу у побаченні з дітьми з причини її зайнятості на роботі. Крім того з грудня 2019 року по лютий 2020 року вона була зайнята переїздом із квартири що також додало труднощів і відіймало вільний час.

Від третьої особи Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області як органу опіки та піклування надійшов висновок, щодо предмету спору, у якому орган опіки та піклування посилаючись на наявність між сторонами спору, щодо стосовно порядку побачень і участі позивача у вихованні дітей, запропонував наступний порядок і спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дітей та спілкуванні з ними, а саме: вівторок з 18-00 до 19-00 год., неділя з 9-00 до 13-00, один із святкових днів за домовленістю, але не менше ніж 2 години в присутності матері.

У судовому засіданні представник позивача вказала, що ОСОБА_2 підтримує свої позовні вимоги, зокрема в частині способу його участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, у тому об`ємі який було запропоновано органом опіки та піклування а саме: вівторок з 18-00 до 19-00 год., неділя з 9-00 до 13-00, один із святкових днів за домовленістю, але не менше ніж 2 години в присутності матері.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали та просили відмовити у задоволенні його позову повністю посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Від представників органів опіки та піклування надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, висновок органу опіки та піклування щодо предмету спору прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18 листопада 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб.

Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 25.04.2017 року) , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області 25.04.2017 року)

На даний час шлюб між сторонами розірваний.

ОСОБА_2 проживає окремо від дітей за адресою: АДРЕСА_1 , працює фахівцем групи управління запасами з планування виробництва в ТОВ «Сандора», де характеризується позитивно.

ОСОБА_1 , на даний час разом з дітьми проживає в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 . Характеризується позитивно. Працює ОСОБА_1 акушером-гінекологом у приватних медичних центрах.

Як видно із позовної заяви, відзиву, висновку органу опіки та піклування та інших письмових доказів досліджених судом ОСОБА_2 висловлює бажання регулярно спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні.

Відповідач заперечує вчинення нею перешкод для побачень ОСОБА_2 з дітьми, проте разом з тим у своєму відзиві відповідач вказувала на те що, певні перепони ОСОБА_2 у побаченні з дітьми все-таки мали місце у наслідок її зайнятості та обставин пов`язаних із переїздом, про це відповідач вказала також у судовому засіданні.

Як видно із досліджених судом доказів наданих відповідачем позивач періодично бачиться із дітьми за місцем їх проживання у садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , позивач цю обставину не заперечує.

Разом з тим з метою гарантування права батька на побачення з дітьми і участі у їх вихованні позивач та його представник просять суд визначити чіткий графік таких побачень, оскільки об`єм участі позивача у житті дітей на сьогоднішні день не є достатнім через певні перепони які відповідач чинить, посилаючись на свою зайнятість.

Як видно із висновку органу опіки та піклування ОСОБА_2 висловив бажання спілкуватись з дітьми за таким графіком: вівторок, четвер після 18-00 на одну годину, неділя з 10-00 до 14-00 за місцем проживання синів та у всі свята. ОСОБА_1 такий графік побачення батька з дітьми не задовольнив. Свою відмову на регулярне спілкування батька з дітьми пояснює недовірою до колишнього чоловіка та відсутністю у неї вільного часу через напружений графік роботи.

Щодо вимоги про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що не заважаючи на те, що відповідач декларує своє позитивне відношення до побачень ОСОБА_2 з дітьми, між сторонами дійсно виник спір щодо участі позивача у вихованні дітей і у позивача наявне порушене право на його участь у вихованні дітей зокрема у період з грудня 2019 року по лютий 2020 року, ця обставина підтверджується поясненнями сторін, відзивом та висновком органу опіки та піклування.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Взаємовідносини між дітьми та батьками підпадають під поняття «сімейне життя», як одне із основоположних прав, яке гарантовано в статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (див. наприклад рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Vermeire v. Belgium» [1], пункт 51 рішення ЄСПЛ у справі «Bronda v. Italy »[2]), що також знайшло відображення і в Сімейному кодексі України .

Тобто, в даному випадку вирішення питання про участь батька у вихованні дітей становить собою втручання у право на повагу до сімейного життя, яке гарантовано статтею 8 Конвенції.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право сторін «законом» Суд враховує, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення , можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування .

У окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Як зазначалося вище, згідно висновку органу опіки та піклування Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області № 228/02-18/19/21 від 27.07.2021 року, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити наступний графік побачень ОСОБА_2 з синами ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 а саме: вівторок з 18-00 до 19-00 год., неділя з 9-00 до 13-00, один із святкових днів за домовленістю, але не менше ніж 2 години в присутності матері.

Позивач підтримав запропонований органом опіки та піклування графік.

Суд бере до уваги вищевказаний висновок, однак звертає увагу на те, що формулювання, що стосується побачень батька з дітьми у святкові дні є доволі не чітким, оскільки не зрозуміло у який проміжок часу позивач матиме право провести один святковий день з дітьми, а судове рішення має бути чітко сформульованим.

Звертаючись до чинного законодавства можна встановити, що згідно ст. 73 КЗпП святковими днями в Україні є 1 січня - Новий рік, 7 січня і 25 грудня - Різдво Христове, 8 березня - Міжнародний жіночий день, 1 травня - День праці, 9 травня - День перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (День перемоги), 28 червня - День Конституції України, 24 серпня - День незалежності України 14 жовтня - День захисника України.

Також до неробочих днів в Україні (днів релігійних свят), крім тих що вказані вище належать: один день (неділя) - Пасха (Великдень), один день (неділя) - Трійця.

Таким чином щокварталу в Україні є від одного до п`яти святкових днів.

Враховуючи, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, суд вважає за необхідне визначити позивачу щонайменше один святковий день на квартал для побачень і спілкування з дітьми.

Щотижневий порядок і час побачень та порядок спільного відпочинку у святкові дні може бути змінено за згодою батьків за існування обставин, що об`єктивно унеможливлюють його дотримання, з урахуванням розпорядку дня, стану здоров`я дітей та їх батьків.

При цьому, суд враховує інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

З огляду на вищевказане, з метою належного виконання цього рішення, з урахуванням беззаперечного права обох батьків володіти інформацією щодо фактичного місця проживання, перебування, навчання, стану здоров`я їх дітей, суд вважає за доцільне зобовязати того з батьків з ким проживають діти повідомляти іншого з батьків про зміну фактичного місця проживання та перебування дітей.

Зобов`язання відповідача надавати таку інформацію не залежно від наявності змін обставин становило б надмірне, необґрунтоване втручання в права ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 4, 76-81, 142, 200, 206, 223, 258, 259, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, Миколаївська районна державна адміністрація Миколаївської області, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити наступні способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

-побачення щовівторка з 18-00 до 19-00 год. та щонеділі з 9-00 до 13-00 год.;

-спільний відпочинок в один із святкових днів щокварталу, але не менше ніж 2 години в присутності матері.

Щотижневий порядок і час побачень та порядок спільного відпочинку у святкові дні може бути змінено за згодою батьків за існування обставин, що об`єктивно унеможливлюють його дотримання, з урахуванням розпорядку дня, стану здоров`я дітей та їх батьків.

Зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 про зміну фактичного місця проживання та перебування дітей за два дні до його зустрічі з дітьми встановленої за рішенням суду, або за згодою батьків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13.10.2021року.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко