Справа № 203/560/21
Провадження № 2/0203/581/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12.07.2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Мурадли Ф.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арештів,

встановив:

10.02.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому позивач просить суд:

- зняти з квартири АДРЕСА_1 , арешт, накладений за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 51488450, виданою 22.06.2016 року Кіровським ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області та зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 15076159 (дата та час реєстрації: 22.06.2016 року 11:52:48 год.) та арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 42653420, виданої 26.03.2014 року Кіровським ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області та внесений до реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 5177926 (дата та час реєстрації: 31.03.2014 року 17:08:21 год).

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Центральним (Кіровським) відділом ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області постановою ВП № 51488450 від 22.06.2016 року та постановою ВП № 42653420 від 26.03.2014 року було накладено арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Вказані арешти були накладені на підставі виконавчих проваджень, що були відкриті за виконавчим написом нотаріуса від 12.03.2014 року, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною і зареєстрованим в реєстрі за № 904, за яким звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , який забезпечував виконання кредитного договору № 8/2007/840-К/1432-Н від 17.10.2007 року. Проте вказаний виконавчий напис визнаний таким, що не підлягає виконанню, за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Тому, враховуючи викладене, а також те, що державний виконавець залишив без задоволення заяву позивача про зняття арештів з майна, позивач звернулась до суду з позовом про зняття арештів.

Відповідач у встановлений судом строк на виконання ухвали суду від 18.02.2021 року не надав свого відзиву на позов, у судові засідання не з`являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

Третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надав свої пояснення по суті спору від 11.03.2021 року, в яких зазначив, що всі виконавчі провадження, що перебували на виконанні у відділі відносно боржника ОСОБА_1 , були завершені з тих підстав, що не передбачають скасування арештів та інших заходів примусового виконання. Тому третя особа, посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження», зазначила, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом, в тому числі про зняття арешту з майна. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.02.2021 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явились. Проте позивач та його представник подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Також позивач зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Третя особа державний виконавець надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача не з`являвся у судові засідання, призначені на 16.03.2021 року, 14.04.2021 року, 13.05.2021 року, 24.06.2021 року, 12.07.2021 року, хоча відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судових засідань, причини неявки суду не повідомив.

При цьому представник позивача та представник відповідача подавали до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте з технічним причин судові засідання в режимі відеоконференції не були проведені.

У зв`язку з цим, за наявності підстав, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановами Кіровського ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.03.2014 року та від 22.06.2016 року був накладений арешт на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Це підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.02.2021 року № 242515093 (а.с.12-15).

Відповідно до листів Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 18.11.2020 року № 17.05-34/34190/10 та від 19.06.2020 року № 18365/8, виконавче провадження № 51488450 було повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 15.09.2016 року, виконавче провадження № 42653420 було повернуто стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 26.06.2014 року. Відповідно до ч. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 року за № 699/30567, вказані виконавчі провадження були знищені за строком зберігання. Вказані виконавчі провадження перебували на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) з примусового виконання виконавчого напису № 904 від 12.03.2014 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , по кредитному договору № 8/2007/840-К/1432-Н від 17.10.2007 року в рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 1090701,21 грн.

Виконавчий документ перебував у відділі на виконанні кілька разів з 24.03.2014 року по 26.06.2014 року (ВП № 42653420) та з 17.06.2016 року по 15.09.2016 року (ВП № 51488450). У зв`язку з цим, державними виконавцями було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-11, 16).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2020 року, справа № 203/2533/20, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, було вирішено задовольнити позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 12.03.2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 904, учинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 840,80 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили станом на 16.10.2020 року (а.с.6-7).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , що був накладений за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 51488450, виданою 22.06.2016 року Кіровським ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області та зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 15076159 (дата та час реєстрації: 22.06.2016 року 11:52:48 год.), та арешту, що був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 42653420, виданої 26.03.2014 року Кіровським ВДВС міста Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області, та внесений до реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за № 5177926 (дата та час реєстрації: 31.03.2014 року 17:08:21 год).

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 (в редакції від 30.06.1978 року № 5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Положеннями частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року, справа № 1-10/2004, під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (чинний станом на момент завершення 19.11.2015 року виконавчого провадження № 39309594), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення закріплені у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, в редакції, чинній станом на момент завершення 11.05.2017 року виконавчого провадження № 49467593), у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 57 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону №1404-VIII, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами , зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до ст.ст. 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Так, позивач довів обставини, на які посилається у позові як на підставу своїх вимог та які входять у предмет доказування у справі, належними, допустимими та достатніми доказами.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що через наявність арештів, які досі накладені на майно позивача, права останньої порушуються, внаслідок чого вона не має змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Тому порушені права позивача підлягають відновленню та судовому захисту у заявлений позивачем спосіб шляхом скасування арештів майна.

Крім того, суд враховує те, що всі виконавчі провадження відносно позивача були завершені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 15.09.2016 року, та на підставі п. 6 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 26.06.2014 року. Також суд враховує те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, був визнаний таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 904 від 12.03.2014 року, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності позивачу. Крім того, на сьогоднішній день відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження стосовно позивача, арешти, накладені на її майно, порушують її право власності, гарантоване Конституцією України, внаслідок чого позивач не має можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Суд, з урахуванням викладеного вище, враховуючи факт наявності для позивача перешкод (у вигляді накладеного і незнятого арешту) у користуванні та розпорядженні його майном, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арештів задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 42653420, виданою 26.03.2014 року Кіровським відділом державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 5177926 (спеціальний розділ) (дата та час державної реєстрації: 31.03.2014 року 17:08:21).

Скасувати арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_1 , за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 51488450, виданою 22.06.2016 року Кіровським відділом державної виконавчої служби міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, та внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 15076159 (спеціальний розділ) (дата та час державної реєстрації: 22.06.2016 року 11:52:48).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» (адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8; ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ф.М. Ханієва