Справа № 303/5374/21
2/303/1546/21
Номер рядка статистичного звіту 62

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої-судді Гутій О.В.

за участю секретаря судового засідання Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 147, виданий 22.12.2016 року, Залужанською сільською радою Мукачівського району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2017 року № 77704968.

Вказує, що в його будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка являється колишньою дружиною його внука. Зазначає, що в грудні 2020 року відповідач забрала всі свої речі та виїхала з його будинку, з того часу вона не проживає в будинку, що підтверджується довідкою Залужанського старостинського округу. 07.06.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.

Враховуючи вищенаведене вважає, що ОСОБА_2 втратила право користування будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що вона вже тривалий час не є членом його сім`ї, а тому оскільки він є власником будинку, а відповідач залишається зареєстрованим в ньому, цим порушуються його права на вільне володіння та користування своїм майном, у зв`язку з чим просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлявся належними чином, подав заяву, в якій просив розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, представник відповідача подала заяву, в якій позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. 02.08.2021 року представник відповідача подала відзив на позову, в якому заперечила проти позовних вимог, скільки такі є безпідставними та необґрунтованими.

16.09.2021 року представник позивача подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити з підстав вказаних у позові та відповіді на відзив.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 відповідно до рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 147, виданий 22.12.2016 року, Залужанською сільською радою Мукачівського району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2017 року № 77704968 (а.с.7).

З довідки Залужанського старостинського округу від 01.07.2021 року № У-3223/01109-4 вбачається, що на підставі заяв громадян ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , громадянка ОСОБА_2 , 27.06.1994 року з грудня 2020 року не проживає по місцю реєстрації в АДРЕСА_2 (а.с. 8-10).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07.06.2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано ( а.с. 11).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в будинку за адресою АДРЕСА_2 як член сім`ї та відповідно зі згоди власника. З огляду на це, слід прийти до висновку про те, що відповідач набула право на користування будинком у законний спосіб зі згоди власника як член його сім`ї.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Як передбачено ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Одночасно суд також звертає увагу на наступне. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Як передбачено ч. 1 ст. 156 ЖК України, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Також в ч. 4 ст. 156 ЖК України зазначено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, до кола яких також відноситься і відповідач на момент її реєстрації в будинку. Крім того, також визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. До того ж в ст. 157 ЖК України визначено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

При цьому суд враховує наступне. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами зокрема ст.ст. 405, 406 ЦК України. Так сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Із врахуванням наведеного, саме нормами ст. 405 ЦК України визначено термін, протягом якого за членом сім`ї власника житла зберігається право на користування житлом і такий визначений в один рік. В той же час, суду не представлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт відсутності ОСОБА_2 без поважних причин понад один рік в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем не доведено та відповідно судом не встановлено факт відсутності ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 більше одного року, а також те, що ОСОБА_2 набула право користування квартирою як член сім`ї власника, а іншої угоди про порядок користування цим будинком при її вселенні не було, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України,ст.ст. 316, 318, 383, 391, 39, 397, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 274-279, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, -

УХ В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 12 жовтня 2021 року.

Головуюча О.В.Гутій