КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
======================================================================
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач користується та отримує в повному обсязі послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак, не виконує свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг. У зв`язку з чим станом на лютий 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 38 830,47 грн., з яких 18 158,24 грн. - борг за опалення, 20 672,23 - борг за надання інших послуг з управління будинком та прибудинковою територією.

На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь вказаний розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСББ «ТРАМП» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСББ «ТРАМП» зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, оскільки утримання позивачем багатоквартирного будинку та прибудинкової території здійснюється для всіх співвласників житлових та нежитлових приміщень будинку, незалежно від того, хто постійно проживає в ньому, а хто тимчасово, хто зробив ремонтні роботи, а хто ні, відповідно оплаті підлягають всіма співвласниками приміщень будинку щомісячно.

Позивач, отримуючи від виконавця послуги з теплопостачання замовлену кількість теплової енергії на багатоквартирний будинок в цілому, здійснює її розподіл по міжповерхових загально будинкових стояках, які проходять в кухні кожної квартири. Наявність такого стояку визнається відповідачем.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг та договору про набуття членства в ОСББ не можуть бути підставою для звільнення споживача від оплати таких послуг.

Не можуть бути належними та допустимими доказами також в надані відповідачем акти, які підписані невідомими особами та не відповідають вимогам, що встановлені нормами чинного законодавства.

Щодо висновку суду про недоведеність заборгованості та ненадання суду належних доказів, то з урахуванням того, що ОСББ є неприбутковою організацією, необхідність оплати за спожиту послугу може виникнути на підставі наданих для оплати первинних документів - рахунків-фактури, рахунків-повідомлень, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Саме такі документи були надані суду першої інстанції, однак залишені судом поза увагою.

Також скаржник, в доводах апеляційної скарги звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що окрім судом першої інстанції було порушено норми процесуального права під час розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення та не з`ясував коли саме розпочався перебіг строку на звернення до суду з такою заявою, а також не перевірив дотримання відповідачем вимог цивільного процесуального законодавства щодо оформлення такої заяви.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСББ «ТРАМП» просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2021 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 жовтня 2013 року забудовником багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яким є Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд», передано Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ТРАМП» (правонаступником якого є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП») за актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс житловий будинок за вказаною адресою.

З 16 червня 2014 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право власності, а до цього моменту була інвестором будівництва вказаного будинку, маючи, відповідно відносини з цього питання із забудовником даного об`єкта.

Після завершення будівництва будинку, між відповідачем та забудовником підписаний акт приймання-передачі квартири від 04 червня 2014 року, яким забудовник передає готовий об`єкт відповідно до договору інвестування між ним та відповідачем. Питання внутрішнього оздоблення квартири не були розглянуті ані договором інвестування, ані актом приймання-передачі квартири від 04 червня 2014 року, однак передбачено, що обов`язки сторони забудовника не в повному обсязі виконані перед замовником, а отже, договір в цій частині діє до повного виконання.

ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем та надавалися ОК «ЖБК «ТРАМП», правонаступником якого є позивач, відповідно до його статуту всім співмешканцям будинку по АДРЕСА_1 - як членам кооперативу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження заборгованості за житлово-комунальні послуги та отримання відповідачем таких послуг не надав, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Окрім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам ст. 263 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доказам, які містяться у справі, не перевірено наданий суду розрахунок заборгованості, що призвело до передчасних висновків про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом) передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язанийоплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. №572, на власника, наймача житлового приміщення, покладено обов`язок сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Також вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17).

Отже, наведені обставини справи свідчать про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані послуги.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду з позовом) у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Вимоги до акту-претензії встановлені Порядком проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №970 від 11 грудня 2013 року.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження факту несплати ОСОБА_1 заборгованості було надано суду першої інстанції акт звірки взаємних розрахунків за період з 01 листопада 2013 року по 01 березня 2019 року, рахунки на сплату внеску та інших платежів за вказаний період із зазначенням наданих послуг та сум, які підлягають сплаті.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки наданим суду доказам та безпідставно вважав такі докази неналежними, з урахуванням такого.

Акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності дійсно не є зведеним обліковим документом, але може підтверджувати заборгованість, так як є технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Тобто такий акт звірки відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств.

Окрім того, факт нарахування позивачем комунальних послуг за спірний період підтверджується виставленими рахунками на сплату внесків та інших платежів за період з листопада 2013 року по лютий 2019 року. Вказана обставина не спростована відповідачем у справі.

Також, на позивачем було надано суду довідку про рух коштів по особовому рахунку відповідача у справі за період з 01 листопада 2013 року по 28 лютого 2019 року, з якого вбачається періодичність сплати відповідачем грошових коштів за житлово-комунальні послуги, а нараховані до сплати суми збігаються з виставленими відповідачу рахунками на сплату.

Твердження відповідача про те, що вона не проживає в квартирі, послуг не отримує, а в її квартирі не встановлені лічильники є безпідставними, з урахуванням такого.

Непроживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації у цій квартирі не звільняє особу, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані ОСББ.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постанові від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17.

Окрім того, відповідачем не надано належних доказів на спростування факту надання їй, як власнику квартири у багатоквартирному будинку, житлово-комунальних послуг ОСББ або ж надання послуг іншою особою. Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг, а також розрахунку наявної заборгованості та компенсаційних виплат за несвоєчасну оплату комунальних послуг, або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

ОСББ, яке створено власниками квартир в будинку з метою управління і забезпечення експлуатації нерухомого майна, фактично здійснювало управління вказаним житловим будинком та несло витрати по його утриманню, а відповідач, яка є власником квартири у цьому будинку, не відмовлялась від житлово-комунальних послуг, отримувала їх та не оплачувала їх вартість, а тому наявні підстави для стягнення заявленої позивачем заборгованості за період з листопада 2013 року по лютий 2019 року.

Щодо визнання судом першої інстанції належними та допустимим доказом актів, надані відповідачем (т. 1 а.с. 169-170)

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду про те, що надані суду акти, в розумінні ст.ст. 79-81 ЦПК України, є належними та допустимими доказами та на підставі, яких можна спростувати факт надання позивачем житлово-комунальних послуг.

Так, у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем.

Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості.

У разі проведення перевірки якості наданих послуг з централізованого водопостачання, централізованого постачання гарячої води або постачання природного газу споживач має право здійснити забір проб. Інформація про забір проб включається до акта-претензії. У разі встановлення за результатами дослідження відібраних проб факту постачання послуг неналежної якості витрати споживача на оплату проведених досліджень проб підлягають компенсації за рахунок виконавця відповідної послуги. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю рекомендованим листом.

Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, форма і наявність якого передбачені Порядком проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №970 від 11 грудня 2013 року.

Форма акту-претензії є чітко визначеною та затверджена додатком до згаданого Порядку.

Разом з тим, надані суду акту не відповідають формі та змісту, що чітко встановлені нормами чинного законодавства, а тому відповідачем не доведено факт ненадання позивачем житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, судом апеляційної інстанції перевіряється правильність висновків першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вищевикладені обставини дають обґрунтовані підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено за неповного з`ясування обставин справи, а тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та позовної заяви в повному обсязі, то з відповідача підлягають стягненню судові витрати, що пов`язані з розглядом справи, розмір яких становить 4802 грн., з яких 1921 грн. - судовий збір за звернення до суду з позовом, 2881 грн. 50 коп. - судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 141 263, 367, 369, 374, 376 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 38 830 грн. 47 коп., з яких 18 158 грн. 24 коп. - заборгованість за опалення, 20 672 грн. 23 коп. - заборгованість за надання інших послуг з управління будинком та прибудинковою територією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП» судовий збір у розмірі 4802 грн., з яких 1921 грн. - судовий збір за звернення до суду з позовом, 2881 грн. 50 коп. - судовий збір за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач:Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ТРАМП», зареєстроване місце знаходження: вул. Бударіна, 3 Г, м. Київ, 03179, .

Відповідач:ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя-доповідач

Судді: