П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2021 року місто Київ

справа № 753/19580/20

провадження №22-ц/824/5096/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 грудня 2020 року у справі, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2007 року по 19 серпня 2012 року. Від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу вона з дитиною залишилась проживати за місцем реєстрації у місті Києві. Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо в с.Городище Шепетівського району Хмельницької області. Дитина перебуває на її повному утриманні, батько дитини матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, будь-якої участі у її вихованні та утриманні не приймає. Вона працює, однак її доходи не можуть повністю покрити всі витрати як на утримання доньки, в тому числі лікування, навчання, фізичний та духовний розвиток, розвиток здібностей дитини, організацію та матеріальне забезпечення умов її побуту та відпочинку. Донька має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим вона несе додаткові витрати на її обстеження та лікування. Одній їй важко утримувати дитину, оскільки має на утриманні доньку від другого шлюбу. Відповідач працює, отримує дохід від своєї трудової діяльності, має власне житло, легковий автомобіль, інших утриманців не має, не має додаткових витрат пов`язаних з втратою здоров`я чи інвалідністю. Вона не має змоги працювати наднормово, щоб отримувати більшу заробітну палату, оскільки їй необхідно приділяти увагу не тільки утриманню дітей, а і їх вихованню, спілкуванню з ними, розвитку та задовольняти інші потреби, пов`язані з їх становленням як особистостей.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 3500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 21 грудня 2020 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3500 грн. з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 18 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів, зменшити розмір аліментів до 1500 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 18 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи. Суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначив, що суд першої інстанції визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього в сумі 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, не взяв до уваги вимоги ст. 182 СК України, не в повній мірі врахував його матеріальне становище, як платника аліментів, та реальну спроможність сплачувати аліменти у встановленому розмірі, який з точки зору звичайних потреб неповнолітньої дитини та його матеріальної спроможності є надмірним.

На даний час він не працює, будь якого нерухомого майна немає. З 2010 року і по теперішній час підприємницькою діяльністю не займається. В центрі зайнятості не зареєстрований та не отримує допомоги по безробіттю. Крім того, він хворіє на невиліковну хворобу, у зв`язку з чим був комісований зі строкової військової служби. Проживає у цивільному шлюбі з жінкою та заробляє кошти нерегулярними, випадковими заробітками.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 березня 2021 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 22 вересня 2007 року по 19 серпня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 20 червня 2012 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а отже позивач вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 51 Конституції України, ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Встановивши, що донька сторін проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , відповідно зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати свою дитину, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що його матеріальне становище є незадовільне, є безпідставними, оскільки виходячи із принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства саме відповідач повинен довести його неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали сплату відповідачем аліментів в сумі 3500 грн. щомісячно, останній, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надав.

Доводи апеляційної скарги про те, що він проживає у цивільному шлюбі з жінкою та заробляє кошти для прожиття нерегулярними, випадковими заробітками, а тому немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки документів, які б свідчили, що відповідач несе будь-які витрати по утриманню інших осіб, а такі особи є членами його сім`ї і знаходяться у нього на утриманні, матеріали справи не містять.

Крім того, посилання відповідача на те, що він хворіє на невиліковну хворобу, у зв`язку з чим був комісований зі строкової військової служби, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 має інвалідність у зв`язку з певним захворюванням та є непрацездатним, ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції у передбаченому ст. 12, 81 ЦПК України порядку, не надано.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі 3500 грн. на дитину є непомірним для нього як для особи, яка є безробітною, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач є молодою працездатною особою, доказів на підтвердження того, що наявна у нього хвороба є перешкодою для його працевлаштування відповідачем суду не надано.

Відсутність постійного заробітку не звільняє ОСОБА_2 , як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання дитини. В той же час слід зазначити, щовідповідач ОСОБА_2 не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною його матеріального чи сімейного стану, погіршення його здоров`я.

Оскільки розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі, посилання відповідача ОСОБА_2 на не застосування судом положення абз. 2 ч.2 ст.182 СК України, якою встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є безпідставними. Така норма застосовується у випадку визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус