ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1688/20Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/726/21 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Костів О. З., Міщій О. Я.,

за участі секретаря - Іванюта О.М.

та сторін - представника позивача Панькова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №594/1688/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року, ухваленого суддею Зушман Г.І., повний текст рішення суду складено 20 квітня 2021 року, у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н, укладеним 11 квітня 2017 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою, посилаючись на те, що у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору банк надав відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом було збільшено до 8000,00 грн, однак відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого станом на 26 жовтня 2020 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 22535,41 грн., з яких 16510,01 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 16510,01 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4931,01 - заборгованість за простроченими відсотками; 1094,39 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а також понесені судові витрати.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , жительки с.Михалків Борщівського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_1 , в користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2017 року станом на 26 жовтня 2020 року в сумі 16510 (шістнадцять тисяч п`ятсот десять) грн. 01 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту, в тому числі, заборгованістю за простроченим тілом кредиту. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , в користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 1540,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача АТ КБ Приват Банк - Крилова О.Л. зазначає, що з вищезазначеним рішенням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не згодна в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості, вважає, що воно в цій частині є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20.04.2021 р. в частині відмови, ухваливши в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що як вбачається з матеріалів справи відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правшами - закон не вимагає.

Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, адже суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Вказує, що 10.01.2018 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту), в якій Відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Зазначає, що вказані обставини підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Відповідача та довідкою про умови кредитування (паспортом споживчого кредиту).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5).

На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано до суду Анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в При ват Банку, а також Паспорт споживчого кредиту, які підписані особисто Відповідачем.

Вказує, що заборгованість за процентами за весь період нараховувалася саме за визначеними паспортом споживчого кредиту ставками.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання з`явився представник позивача АТ КБ Приват Банк - Паньков О.П., підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20.04.2021 р. в частині відмови, ухваливши в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючої судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у цій справі становить 22535,41 грн, що станом на 01 грудня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 =227 000 грн).

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені у частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи ( ч. 3 ст. 169 ЦПК України).

Рішення суду оскаржується позивачем виключно в межах висновків суду про відмову у стягненні заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит , а тому в іншій частині рішення суду не переглядається відповідно до вимог ст.367 ЦПК України.

Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що до стягнення з боржника підлягає заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2017 року в сумі 16510 грн. Однак, заборгованість за простроченими відсотками, не підлягає до задоволення, оскільки банком не доведено факт досягнення між сторонами домовленостей про сплату процентів, що передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, так як вони не містять підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду.

Суд установив, що 11.04.2017 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір б/н, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які отримав шляхом самостійного роздрукування.

Разом із тим, дана анкета-заява не містить даних про тип кредитної картки, дату її видачі та отримання відповідачем.

Позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті https://privatbank.ua/, на яких відсутні підписи позичальника.

У наданому банком Паспорті споживчого кредиту від 10.01.2018 року який містить підпис відповідачки та укладений через рік піля укладення договору , зазначено процентна ставка за межами пільгового періоду відсотків річних 43,2% для картки «Універсальна» або 42% для картки «Універсальна голд», розмір щомісячних платежів (5%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа поточного місяця, штраф за прострочення більше ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою - 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії.

Згідно із поданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 20.10.2020 року складає 22535,41 грн, а саме: 16510 грн. 41 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4931грн. 01 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками .

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, яку суд першої інстанції обґрунтовано застосував.

Посилання апеляційної скарги на Паспорт споживчого кредиту, який за доводами банку містить основні умови кредитування не може бути підставою для задоволення позову в частині стягнення відсотків на прострочений кредит, оскільки термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачкою не підписані, а зазначені у цьому Паспорті споживчого кредиту від10.01.2018 року (а.с.16-17) процентні ставки не містять інформації, що вони стосуються саме договору між сторонами б/н від 11.04.2017 року, а тому не можуть свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України. Окрім того, у вказаному Паспорті споживчого кредиту зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий, сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с.17-зворот).

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку з яким колегія суддів погоджується, що позивач не довів тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11.04.2017 року за відсотками, нарахованими на прострочений кредит.

Висновок суду узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у подібних правовідносинах, наведеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20-ц провадження № 61-14573св20.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення в його оскарженій частині не впливають.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що порушень норм матеріального чи процесуального права, які б слугували обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, судом не допущено, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу у межах доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду в оскарженій частині судового рішення не спростовують.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, оскільки рішення суду першої інстанції залишається апеляційним судом без змін, підстави для перерозподілу судових витрат, понесених у суді першої інстанції, відсутні. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк залишити без задоволення.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2021 року.

Головуюча: Г.М. Шевчук

Судді: О.З. Костів

О.Я. Міщій