Справа№ 508/987/20
Провадження№2/508/95/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2021 Миколаївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Банташ Д.С.,

при секретарі с/з: Мазарак Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному провадженні в с.м.т. Миколаївка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

24 листопада 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Олексіївської сільської Ради Миколаївського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини, визнання за ними, позивачами право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (пай) розміром 7,8 га, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, і належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0153694, виданого 30 серпня 1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку 06 вересня 1996 року за № 155. На момент відкриття спадщини, вони, позивачі, як доньки померлої, є єдиними спадкоємцями за законом. Інших спадкоємців немає. Спадщину після смерті матері прийняли фактично вступивши у володіння спадковим майном, відповідно до приписів ст. 549 ЦК УРСР, діючого на час зазначених правовідносин. На підтвердження зазначених обставин зазначали, що свого часу ОСОБА_3 проживала в с. Чарівне Миколаївського району Одеської області. Коли їй виповнилося 60 років та почалися проблеми зі здоров`ям, вони, позивачі, забрали її проживати до міста Миколаєва. Позивач, ОСОБА_1 , придбала частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якій поселилася їх мати. Взимку до себе її забирала ОСОБА_2 . За тиждень до смерті, мати позивачів потрапила до лікарні, де її по черзі доглядали позивачі. Після смерті матері, вони за власні кошти здійснили її поховання і пов`язані з цим обряди. Речі домашнього вжитку, які належали ОСОБА_3 позивачі розподілили між собою для власного використання. ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 продовжила проживати в частині будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В цій частині домоволодіння позивачі спільно зробили ремонт, відновили фасад, здійснили належний догляд.

Підтверджуючи зазначені обставини, разом з позовною заявою, надали письмові пояснення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с. 29-35)

Також зазначали, що 01 вересня 2020 року вони звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставничої І.О. для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 вересня 2020 року, позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало ОСОБА_3 , як особам які не прийняли спадщину у встановленому законом порядку.

Позивачі вважали, що оскільки вони фактично вступили у володіння спадковим майном, право на успадкування права на земельну частку (пай) належить саме їм.

За таких обставин, вони змушені були звернутися до суду, щоб захистити своє право на спадкування після смерті ОСОБА_3 та поросили суд, визнати їх, позивачів, такими, що фактично прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ними, позивачами, право на земельну частку (пай) розміром 7,8 умовних кадастрових гектарів, який розташований на території Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області (КСП «Дружба»), в порядку спадкування за законом. ( позовна заява а.с. 2-4)

Позивач, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надіслала заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність. Інших заяв і клопотань на адресу суду не надходило. (а.с. 65, 90)

Позивач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надіслала заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність. Інших заяв і клопотань на адресу суду не надходило. (а.с. 63,86)

Представник позивачів, адвокат Бушинський Є.В., у судове засідання не з`явився. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначав, що інші заяви та клопотання відсутні. (а.с. 61)

Представник відповідача, Олексіївської сільської ради, у судове засідання не з`явився. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. (а.с. 68)

Дослідивши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , смерть якої була зареєстрована 03 квітня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції України за актовим записом № 1925, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 03 квітня 2003 року (ас. 8).

ОСОБА_3 по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) була зареєстрована і мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки № 903 від 06.07.2018 року, наданої ТОВ «Центральний 1», а також копією картки прописки. (а.с. 13, 14, 15)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 7,8 га, яка перебувала у колективній власності КСП «Дружба» Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, і належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0153694, виданого 30 серпня 1996 року та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку 06 вересня 1996 року за № 155. (а.с. 12, 18-25)

Судом також встановлено, що позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори у встановлений законом термін не зверталися. Зазначене підтверджується Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставнича І.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 вересня 2020 року (а.с. 36). Це також підтверджується з відповіді приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставнича І.О. від 21.01.2021 року № 03/01-16, наданої на виконання ухвали Миколаївського районного суду Одеської області від 12 січня 2021 року (а.с. 73). Нотаріусом зазначено, що позивачі пропустили строк для прийняття спадщини та документи, що встановлюють сумісне проживання спадкоємців із спадкодавцем ОСОБА_3 ними не надані. Також зазначено, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_3 не заводилась, відомостей щодо заповітів немає.

Позивачі звертаючись до суду з даним позовом вказували на те, що у них виникли майнові права на спадкове майно, як у таких, що будучи спадкоємцями першої черги спадкування за законом фактично прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном в силу ст. 549 ЦК України 1963 року.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст.ст. 549, 554 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст.ст. 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 року, яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Позивачі не надали до суду жодних доказів того, що вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В своїй позовній заяві позивачі зазначали, що після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 продовжила проживати в частині будинку АДРЕСА_3 . Вони, позивачі, спільно, зробили в ньому ремонт, відновили фасад, здійснили за цією частиною домоволодіння належний догляд.

Разом з тим, як вбачається з договору купівлі-продажу 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_3 від 08 липня 1983 року (посвідчений державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстром № 6-3244, а.с. 26-27), власником відповідної частини є ОСОБА_1 , а не померла ОСОБА_3 .

Тобто, 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_3 не є спадковим майном, після смерті ОСОБА_3 , а дії позивачів (догляд та ремонт) по відношенню до цього майна не свідчить про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

Не надано позивачами і інших доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном.

Також позивачами в якості доказів надано письмові заяви складені від імені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с. 29-35), які враховуючи положення ст. 69, 78 ЦПК України, суд не розцінює як допустимі докази обставин на які вони посилаються у заявах, так як вказані особи судом безпосередньо як свідки не допитувалися, про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України не попереджалися. Крім того, з зазначених заяв не можливо встановити, що саме ці особи їх підписали, а долучені до заяв копії їх паспортів цього не доводять.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном позивачі суду не надали, підстав вважати, що вони вступили у володіння та управління спадковим майном за ст. 549 ЦК УРСР, немає, а тому немає підстав для визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування за законом та правилами ЦК УРСР.

Тобто факт прийняття спадщини за правилами ст. 549 ЦК УРСР не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята.

Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у Постанові від 25.03.2020 року № 305/235/17.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивачів.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Олексіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення проголошено 31 березня 2021 року.

Суддя Д.С. Банташ