233 № 233/2579/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.

позивача -

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Соснівської селищної ради Рівненського району Рівненської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Соснівської селищної ради Рівненського району Рівненської області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, вказуючи, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі до жовтня 2012 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року у справі № 1705/2590/2012 шлюб між сторонами розірвано, дитину залишено проживати з матір`ю. Станом на сьогоднішній день відповідач не піклується про духовний і матеріальний стан дитини, не виховує її, уникає зустрічей, також, ухиляється від надання дозволу на виїзд їх доньки за кордон. У теперішній час позивач з донькою планує поїхати до Республіки Польща з метою навчання доньки в початкові школі № 2 ім. Марії Склодовської, від даного навчального закладу має запрошення, сама позивач має намір працевлаштуватися. Через відсутність згоди відповідача донька не має змоги виїхати за кордон для навчання, що на думку позивача шкодить інтересам дитини та гармонійному розвитку її особистості. Вагомих аргументів на пояснення своєї відмови відповідач не наводить, ухиляється від спілкування. Зазначає, що законом не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або рішенням суду при відутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить з принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. При цьому, пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Вважає, що виїзд дитини за кордон у такий проміжок часу, та у таку країну, як зазначено у позовних вимогах, зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини та її потреб у реалізації соціального та духовного розвитку, тому відмова батька у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон є безпідставною та необгрнутованою.

Позивач просить суд надати неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці с.Зелене Дубенського району Рівненської області, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польщі, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 у період з 01 серпня 2021 року по 01 серпня 2025 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилася, звернулася із заявою про розгляд срави у її відсутність та підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 , представник відповідача - адвокат Варбан О.В., у судовому засіданні підтримали доводи письмового відзиву (а.с. 39-40), з якого вбачається, що відповідач вважає звернення до нього позивачки із даним позовом необґрунтованим. Внаслідок відсутності оригіналу свідоцтва про народження дитини та запрошення школи на навчання йому не вдалося оформити нотаріально посвідчену згоду на виїзд за кордон дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що позивачкою, яка перебуває у декретній відпустці із другою дитиною, не працює та не має постійного місця проживання у Польщі, не надано суду належних доказів про те, що вона зможе протягом перебування у Польщі турбуватися про дитину, забезпечувати їй належний догляд та належне харчування, дитина може опинитися у несприятливих умовах. Пояснив, що у теперішній час аліменти на утримання дитини утримуються з його заробітної плати та перераховуються на рахунок позивачки, тому твердження останньої про те, що відповідач не приймає участі у виховання дитини, на його думку є безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що період часу, на який позивачка просить суд надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, відповідач вважає завеликим, оскільки у такому випадку матиме тривалу перешкоду у спілкуванні із дитиною. Додана до позову довідка навчального закладу не містить точного періоду навчання дитини, а доручення на виконання робіт на ім`я ОСОБА_3 видане строком до 30 жовтня 2021 року. Чи матиме після цього часу позивачка роботу у Польщі невідомо. При цьому, відповідач погодужється із позовними вимогами щодо виїзду дитини для навчання до Польщі на період навчального року, тобто до серпня 2022 року. Зазначив, що якщо дитині сподобається там навчатися та для неї будуть створені належні умови, то питання щодо виїзду дочки за кордон на наступні періоди треба вирішувати у майбутньому.

Позивачем ОСОБА_3 подано відповідь на відзив відповідача (а.с. 44), з якого вбачається, що із викладеними в ньому доводами вона не погоджується, а вимоги позовної заяви вважає обґрунтованими. Так, її дочка на підставі відповідного запрошення навчального закладу буде навчатись в початковій школі № 2 ім. М. Склодовської у Польщі. Позивач має намір працевлаштуватися, що підтверджується копією доручення виконання робіт іноземцю. Її друга дитина ОСОБА_5 буде відвідувати дитячий садок позитивного розвитку м. Новий-Томишль в Польщі, що підтверджується довідкою від 27 квітня 2021 року. У теперішній час вона займається продажами в інтернет-магазині та отримує дохід, що підтверджується довідкою ПриватБанку. Просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Соснівської селищної ради Рівненського району Рівненської області, у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника(а.с. 29), також надав до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 30), зазначивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

З`ясувавши позицію позивачки, представника Органу опіки та піклування, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20 червня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 05 жовтня 2012 року, що набрало законної сили 29 жовтня 2012 року (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Дитина проживає із матір`ю, позивачкою у справі, що не оспорюється відповідачем.

З відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 червня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист № 170/1614, виданий Березнівським районним судом 22 січня 2013 року, перебуває на виконанні у Дубенському міськрайонному відділі ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Згідно довідок державного виконавця станом на 18 травня 2021 року по сплаті аліментів наявна заборгованість в розмірі 7376,06 грн. (а.с. 10-11).

З офіційного перекладу довідки 2/2021 SP.4312.17.2021, виданої директором початкової школи № 2 ім. Марії Склодовської-Кюрі (а.с. 12-13) вбачається, що початкова школа № 2 ім. Склодовської-Кюрі у м. Новий-Томишль підверджує можливість зарахування учениці ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 до навчального закладу з метою реалізації обов`язку відвідування школи, починаючи з 15 травня 2021 року. Довідку видано на запит матері - ОСОБА_3 .

Відповідно до перекладу заяви ОСОБА_6 від 23 вересня 2021 року (а.с. 62), остання як особа уповноважена до розпорядження житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заявляє, що забезпечить місцем проживання пані ОСОБА_7 та її дочку - ОСОБА_12 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані особи будуть мешкати за вказаною вище адресою без обмеження у часі.

З офіційного перекладу заяви щодо доручення виконання робіт іноземцю, зареєстрованого 15 квітня 2021 року (а.с. 45-46), вбачається доручення юридичною особою Бюро тимчасового працевлаштування Кароліни Гуделайтіс «Аркар» (м. Новий-Томишль, Польща) іноземцю ОСОБА_3 виконання робіт виду - інші столярні роботи для виробництва меблів та суміжна діяльність, терміном з 04 травня 2021 року по 30 жовтня 2021 року.

Переклад вказаних вище документів з польської мови на українську виконано в «Бюро перекладів» Агенства з міжнародного туризму «Інтурист-Рівне» (а.с. 14).

Також, на підтвердження своїх позовних вимог позивачка ОСОБА_3 надала суду офіційний переклад довідки директора Дитячого садочку позитивного розвитку, що знаходиться за адресою: вул.. Збоншинська, 22, 64-300 Новий-Томишль, Польща, стосовно можливості відвідування цього закладу її другою дитиною ОСОБА_5 (а.с. 47), роздруківки щодо рух коштів з карткових рахунків ПТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_10 (а.с. 48-49), тощо.

Згідно Висновку органу опіки та піклування Соснівської селищної ради Рівненської області № 1097/02-29/21 від 20 липня 2021 року (а.с. 30), за розглядом матеріалів про ситуацію в сім`ї ОСОБА_3 встановлено: - ОСОБА_3 є матір`ю дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - після розірвання шлюбу у 2012 році дитина постійно проживає разом з матір`ю, батько дитини ОСОБА_1 не бере участі у вихованні дитини, її утриманні та догляді, уникає зустрічей з дитиною, має заборгованість зі сплати аліментів; - ОСОБА_3 пояснила, що на даний час планує їхати до Респуліки Польща з метою працевлаштування і саме тому планує навчання дитини в початковій школі № 2 ім. Марії Склодовської (має відповідне запрошення від даного закладу); - на даний час ОСОБА_3 перебуває у цивільному шлюбі з іншим чоловіком, який працює і проживає у Республіці Польща, від даного шлюбу мають спільну дитину; цивільний чоловік піклується про її доньку ОСОБА_12 , підтримує матеріально і саме тому хоче аби вони всі разом проживали у Республіці Польща.

Виходячи з вищевказаного та керуючись ст.. 157 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Соснівської селищної ради вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасови й виїзд за кордон дитини з метою навчання (а.с. 30).

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

За правилами статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, з нього вилучено норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

В силу положень вказаних нормативно-правових актів, слід зробити висновок, що законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон. За відсутності нотаріально посвідченої згоди другого із батьків, вирішення питання про надання згоди на виїзд малолітньої дитини за кордон належить зокрема і до компетенції суду.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

При вирішенні даної справи, суд виходить насамперед із забезпечення найкращих інтересів дитини, які мають першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру можуть перевищувати інтереси батьків.

Позивачем заявлено вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон їх дитини для проживання та навчання у її супроводі та без нотаріально посвідченої згоди на це батька.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У даному випадку малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю, під час судового розгляду справи наявності спору між сторонами щодо місця проживання дитини не встановлено.

Відповідачем у судовому засіданні зазначено, що він погоджується із позовними вимогами ОСОБА_3 щодо виїзду дитини до Польщі з метою навчання, оскільки як батько не може обмежувати її прав, однак вважає завеликим період часу, на який позивачка просить надати суд дозвіл на виїзд дитини, та вважає доцільним надати такий дозвіл на період навчального року, тобто до серпня 2022 року.

Вирішуючи спір, суд, встановивши, що дитина сторін у справі проживає з матір`ю, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини з матір`ю за межі України до Польської Республіки без дозволу (згоди) батька дітей із зазначенням певного періоду та із урахуванням визначеного місця її перебування й навчання, відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки сприятиме її гармонійному розвитку.

Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини сторін за межі України для тимчасового проживання і навчання.

При цьому, суд бере до уваги, що надані позивачкою до суду відомості щодо навчання дитини ОСОБА_4 у навчальному закладі на території Республіки Польща не містять даних про термін її навчання, а визначають лише можливість його початку з 15 травня 2021 року. Так само, у наданій позивачкою заяві особи, яка зобов`язується забезпечити житлом у Польщі ОСОБА_3 із її дитиною, зазначено вказані особи будуть мешкати у житловому приміщенні без обмеження у часі.

Тож, на переконання суду позивачкою не обґрунтовано необхідності надання неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польщі, без згоди та супроводу батька строком саме по 01 серпня 2025 року.

Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польща, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 у супроводі матері ОСОБА_3 з дня набрання рішенням законної сили і до 01 серпня 2023 року, з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання в Україні по закінченню цього строку.

При цьому, суд враховує, що перебування малолітньої ОСОБА_4 на території Республіки Польща пов`язане із її навчанням, тому приймаючи до уваги, що у теперішній час вже розпочався і триває навчальний рік 2021 - 2022 р.р., є доцільним визначити період тимчасового перебування дитини з метою навчання у Польщі на строк з дня набрання рішенням законної сили і до 01 серпня 2023 року, що охопить період навчальних років 2021 - 2022 р.р., 2022-2023 р.р., та створить сприятливі умови для забезпечення навчального процесу ОСОБА_4 , дозволить уникнути ситуації невизначеності та непрогнозованості.

По закінченню визначеного судом строку та поверненню дитини до місця постійного проживання в Україні позивачка матиме можливість вирішити у встановленому законом порядку питання щодо виїзду з дитиною до Польщі у зв`язку із початком нового навчального року у випадку наявності такої необхідності.

Суд зауважує, що відповідачем, у свою чергу, не було надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують його заперечення, зокрема щодо того, що дитина може опинитися у несприятливих умовах внаслідок відсутності у її матері роботи, місця проживання тощо, та такі доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях.

Доказів у підтвердження вжиття відповідачем дій для оформлення нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон стороною відповідача до суду також не надано, у зв`язку із чим доводи відзиву ОСОБА_1 щодо необґрунтованості позовних вимог через відсутність між сторонами спору не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

При вирішенні справи суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 643/1090/17, яким зазначено, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею.

У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи із вищезазначеного, ненадання згоди відповідачем на тимчасовий виїзд дитини за кордон відповідає лише його інтересам, проте суперечать інтересам дитини.

За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, п. 36 Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яким передбачено, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454, 00 грн. (908, 00 грн. / 2) (а.с. 53).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа - Орган опіки та піклування Соснівської селищної ради Рівненського району Рівненської області (місцезнаходження: Рівненська область, Рівненський район, смт. Соснове, вул. Шевченка, буд.5, ), про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити частково.

Надати малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Зелене Дубенського району Рівненської області, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, а саме до Республіки Польща, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня набрання рішенням законної сили і до 01 серпня 2023 року, з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання в Україні по закінченню цього строку.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 06 жовтня 2021 року. Повний текст рішення суду виготовлений 13 жовтня 2021 року.

Суддя :