Справа № 352/2318/19
Провадження № 22-ц/4808/1063/21
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Томин О.О.

з участю секретаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 29 квітня 2021 року, в складі судді Струтинського Р.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської об`єднаної територіальної громади про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, визнання протиправною та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Івано-Франківської міської об`єднаної територіальної громади про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання протиправним та скасування рішення сільської ради, визнання протиправною та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,1530 га на території Березівської сільської ради Тисменицького району, право власності на яку підтверджується ксерокопією державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 року, виданого на підставі рішення Березівської сільської ради Тисменицького району від 29 грудня 1993 року №33.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 незаконно приватизував належну їй земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1592 га в АДРЕСА_1 та незаконно побудував на ній житловий будинок загальною площею 131,8 кв.м, який підлягає знесенню.

На думку позивачки, рішення сільської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» є протиправними та підлягає скасуванню. Зазначила, що про вказане порушення їй стало відомо тільки в травні місяці 2019 року так як, починаючи з 2013 року вона не приїжджала в село Березівка Тисменицького району.

З урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просила: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1530 га в АДРЕСА_1 яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, шляхом знесення житлового будинку; визнати протиправним та скасувати рішення Березівської сільської ради Тисменицького району №44-1-30/2019 від 16.08.2019 року яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі; визнати протиправною державну реєстрацію права за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1592 га, що по АДРЕСА_1 , здійснену Угорницькою сільською радою Івано-Франківської міської ради 13 вересня 2019 року.

Рішенням Тисменицького районного суду від 29 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначила, що згідно листа ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області відділу в Тисменицькому районі від 09.09.2019 року зазначено, що в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 року зареєстровано державний акт на право власності на землю серії ІІ-ІФ№019356 від 22.03.1998 року за №ІФ 13-4-4/34 на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1530 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с. Березівка Тисменицького району. Архівний примірник вказаного акту на право власності на земельну ділянку зберігається у відділі, перший примірник державного акту відсутній.

Зазначила, що оскільки оригінал першого примірника державного акту на землю серії ІІ-ІФ №19356 від 22.03.1998 року за №ІФ 13-4-4/34 на ім`я ОСОБА_1 відсутній, у неї наявний архівний примірник вищезазначеного акту, який має ту ж юридичну силу що і перший.

Вважає, що суд незаконно не взяв до уваги належним чином засвідчену копію державного акту на право власності на землю, чим порушив вимоги ч.2,6 ст. 95 ЦПК України.

На думку апелянтки, висновок суду про те, що рішення про передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки у встановленому законом порядку Березівською сільською радою не приймалось та відведення в натурі не проводилось не відповідає дійсності, оскільки в наданій завіреній державним агентством земельних ресурсів Відділом держагентства в Тисменицькому районі копії державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_1 вбачається, що такий акт видано на підставі рішення Березівської сільської ради народних депутатів від 29.12.1993 року.

Що стосується посилань суду на той факт, що відповідно до копії рішення з протоколу ХІІ сесії ХХІ скликання Березівської сільської ради народних депутатів від 29.12.1993 року №33 «Про передачу земель у приватну власність» відсутня інформація про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Березівської сільської ради, то дана інформація була зазначена в додатку, який вказаний у рішенні та який був втрачений внаслідок недбалого зберігання архівним відділом Тисменицької РДА.

Саме в додатку містився перелік громадян, яким видавались земельні ділянки у приватну власність. Відсутність такого додатку жодним чином не спростовує законність наявного Державного акту та її права на спірну земельну ділянку.

На підставі викладеного апелянт просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Правом на подачу відзиву сторони не скористались.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , представник Івано-Франківської міської територіальної об`єднаної громади Яшан В.В. заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на законність та обгрунтованість даного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що судом не здобуто доказів того, що позивачці у встановленому законом порядку Березівською сільською радою приймалося рішення про передання у власність спірної земельної ділянки, відведення в натурі не проводилося, не були встановленні землевпорядними організаціями межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) та не закріплено межовими знаками, у позивачки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує її право власність чи право користування на спірну земельну ділянку, тому ОСОБА_1 на час вирішення спору, не є власником чи належним користувачем спірної земельної ділянки.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В той же час ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Позивач, пред`являючи негаторний позов, повинен довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність в нього права власності та про створення йому саме відповідачем перешкод в користування та/або розпорядженні своїм майном.

Відповідно до положень ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону України «Продержавну реєстраціюречових правна нерухомемайно таїх обтяжень» виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 даного Закону).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27 листопада 2014 року, зареєстроване державним реєстратором Ільчишин О.М. реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.11.2014 року, відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку площею 131,8 кв.м. в АДРЕСА_1 (а.с7). На дане нерухоме майно 26.11.2014 року видано технічний паспорт, в якому вказано 1991 рік побудови житлового будинку позначеного літерою «А» (а.с.112-116).

Рішенням Березівської сільської ради від 16 серпня 2019 року №44-1-30/2019 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» затверджено розроблену ПП «Західземпроект» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку :01:002:1260, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в АДРЕСА_1 та передано її у власність ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2019 року №181327266, проведеного державним реєстратором Ільчишин О.М., Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1592 га, кадастровий номер :01:002:1260, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в селі Березівка Тисменицького району (а.с.111).

Відповідно до частини першої статті 10, статті 25, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншимизаконами доїх відання. Питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради

Відповідно до пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Відповідно до ч.2 ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення та видачі державного акту) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Згідно листа Березівської сільської ради № 251 від 30.08.2019 року зазначено, що рішенням сесії сільської ради від 16.08.2019 року затверджена технічна документація із землеустрою ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1592 га на якій збудовано житловий будинок. Державні акти ОСОБА_1 на дану земельну ділянку не видавалися (а.с.9).

Листом архівного відділу Тисменицької районної державної адміністрації від 30.03.2020 р №42/01-17 надано копія рішення з протоколу ХІІ сесії ХХІ скликання Березівської сільської ради народних депутатів від 29.12.1993р. №33 «Про передачу земель у приватну власність» в якому відсутня інформація про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с.109-110).

Встановлено, що Березівською сільською радою 29 грудня 1993 року прийнято рішення №33 яким передано у приватну власність безоплатно громадянам земельні ділянки під ведення особистого господарства і присадибні ділянки згідно додатку.

У зв`язку з тим, що немає можливості видати державний акт на право приватної власності, вирішено видати план зовнішніх меж земельної ділянки, як тимчасовий документ та зареєструвати план в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю.

Згідно ксерокопії державного акту на право власності на землю серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 року, виданого ОСОБА_1 - державний акт виданий на підставі рішення Березівської сільської ради №33 від 29.12.1993 року. На ксерокопії державного акту є відмітка зроблена працівниками відділу Держгеокадастру про те, що 05.11.2014 року видавалася копія вказаного вище державного акту. Копія державного акту засвідчена печаткою «Для довідок» (а.с.5).

Згідно листа ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області відділу в Тисменицькому районі від 09.09.2019 року зазначено, що в книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та права постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01.01.2013 року зареєстровано державний акт на право власності на землю серії ІІ-ІФ №019356 від 22.03.1998 року за №ІФ 13-4-4/34 на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1530 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору в с. Березівка Тисменицького району. Архівний примірник вказаного акту на право власності на земельну ділянку зберігається у відділі, перший примірник державного акту відсутній (а.с.8).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що позивачці у встановленому законом порядку Березівською сільською радою приймалося рішення про передачу у власність саме спірної земельної ділянки, відведення її в натурі та встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У позивачки відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує її право власності чи право користування на спірну земельну ділянку, тому ОСОБА_1 не є власником чи належним користувачем вказаної земельної ділянки.

Натомість встановлено, що на спірній земельній ділянці в АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 побудував житловий будинок загальною площею 131,8 кв.м, право власності на який підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видане 27 листопада 2014 року та зареєстроване державним реєстратором реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції та Витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності від 27.11.2014 року (а.с.14).

Із представленого відповідачем ОСОБА_2 технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який виготовлено станом на 16.11.2014 року, житловий будинок АДРЕСА_1 побудовано ним у 1991 році (а.с.112-116).

Вказані обставини позивачкою ОСОБА_1 не спростовані будь-якими доказами.

Таким чином, посилання позивачки на те, що вона з 2013 року не була в с. Березівка і тільки в 2019 році дізналася про те, що на її земельній ділянці побудовано відповідачем житловий будинок є необгрнутованими та такими, що суперечать зібраним доказам по справі.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що передачею відповідачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1592 га, кадастровий номер :01:002:1260, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 жодних прав чи охоронюваних законом інтересів позивачки не порушено.

Доводи апеляційної скарги про те, що інформація, яка була зазначена в додатку до рішення Березівської сільської ради №33 від 29.12.1993 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Березівської сільської ради відсутня, внаслідок недбалого її зберігання архівним відділом Тисменицької РДА не дають підстав для висновку, що земельна ділянка передана у власність ОСОБА_2 це та ж сама земельна ділянка, яка зазначена у наявній копії Державного акту, виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення, такі доводи по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 29 квітня 2021 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2021 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.О. Максюта

О.О. Томин