Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Просяник В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шпуганич Василь Петрович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за розпискою від 20 лютого 2019 року в сумі 252 208 (двісті п?ятдесят дві тисячі двісті вісім) гривень 03 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 лютого 2019 року ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 200 000 (двісті тисяч) гривень що еквівалентно на дату позики становить 7500 доларів США, про що було складено в с.Розівка відповідну розписку. Кінцева дата повернення позики 01 липня 2019 року. Вказує, що на адресу відповідача було скеровано досудову вимогу однак така залишена без задоволення. Відтак вказує, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 252 208,03 грн., яка складається з наступного: 200 000,00 (двісті тисяч) гривень - заборгованість за основною сумою позики; 12 545,20 грн. - відсотки річні за користування позикою у період з 21 лютого 2019 року по 01.07.2019 року на підставі ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ у вказаний період; 8532,00 грн. - 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 01 липня 2019 року по 01 грудня 2020 року; 31 130,83 грн. - інфляційні втрати нараховані у період на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.12.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.03.2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шпуганич В.П. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися. При цьому, 22.03.2021 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що 20.02.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у борг грошові кошти у сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що є еквівалентом 7 500 (сім тисяч п`ятсот) доларів США, позика є безвідсотковою, та ОСОБА_2 зобов`язується повернути позику в строк до 01.07.2019 року рівними частинами, не рідше ніж один раз на місяць. Зазначене підтверджується розпискою від 20.02.2019 року, яка підписана ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та яка складена в присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , копія такої наявна в матеріалах справи (а.с.5).

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_3 надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації ОСОБА_6 досудову вимогу, згідно якої просили ОСОБА_2 виконати взяте на себе грошове зобов`язання та повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. Вказаеа рекомендоване повідомлення було повернуто на адресу відправника із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 6).

Позивачем до позовної заяви долучено наступні розрахунки:

-розрахунок % річних, згідно якого заборгованість за період розрахунку з 21.02.2019 року по 30.06.2019 року, що складає 12 545,20 грн.;

-розрахунок 3% річних, згідно якого заборгованість за період з 01.07.2019 року по 01.12.2020 року, що складає 8 532,00 грн.;

-розрахунок пені за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.07.2019 року по 01.12.2020 року, що складає 31 130,83 грн.

Позиція суду та оцінка доводів:

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі змістом статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 Цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною четвертою статті 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується копією розписки, у якій ОСОБА_2 зазначив, що суму позики в розмірі 200 000,00 гривень отримав від ОСОБА_1 та засвідчив вказану розписку власним підписом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, та не спростовано сторонами, між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується розпискою від 20.02.2019 року, за яким ОСОБА_1 позичив (передав у власність), а ОСОБА_2 відповідно отримав (у борг) 200 000,00 грн., які зобов`язався повернути в строк до 01.07.2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем сума коштів, у розмірі 200 000,00 грн., яка була ним отримана в борг, позивачу ОСОБА_1 повернута не була.

Оскільки відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, то зазначена сума заборгованості підлягають примусовому стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, щодо стягнення заборгованості в розмірі 200 000,00 грн. за основною сумою позики.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків річних за користування позикою у період з 21 лютого 2019 року по 01 липня 2019 року на підставі ст.1048 ЦК України на рівні облікової ставки НБУ, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ч.1-2, ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, в ЦК України встановлено презумпцію оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Як вбачається із змісту розписки від 20.02.2019 року сторони погодили, що позика є безвідсотковою. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст.1048 ЦПК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний курс інфляції, що розраховуються Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Така позиція відповідає висновкам, висловленим у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 761/1716/15-ц та у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18, від 05 липня 2018 року у справі № 761/1617/15.

Розрахунок суми заборгованості, передбачений статтею 625 ЦК України, суд, з урахуванням положень ст.13 ЦПК України, здійснює за період з 02.07.2019 року (наступний день, за днем повернення позики, зазначеним в розписці) по 01.12.2020 року (в межах позовних вимог).

Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.

Таким чином за період з 02.07.2019 року по 01.12.2020 року 3% річних буде становити 8531,51 грн. (200000 х 519 х 3/ 100 / 365).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Інфляційні втрати розраховується за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] X [Індекс інфляції] / 100 - [Сума боргу].

З урахуванням викладеного суд наводить розрахунок інфляційних втрат за період з 02.07.2019 року по 01.12.2020 року, понесених ОСОБА_1 внаслідок несвоєчасного виконання ОСОБА_2 зобов`язання:

липень 2019 року 200 000,00*99.4 /100-200 000,00 = -1200.00 грн.

серпень 2019 року - 200 000,00*99.7 /100-200 000,00 = -600.00 грн.

вересень 2019 року - 200 000,00*100,7/100-200 000,00 = 1400.00 грн.

жовтень 2019 року - 200 000,00*100,7/100-200 000,00 = 1400.00 грн.

листопад 2019 року - 200 000,00*100,1/100-200 000,00 = 200.00 грн.

грудень 2019 року - 200 000,00*99,8/100-200 000,00 = -400.00 грн.

січень 2020 року - 200 000,00*100.2 /100-200 000,00 = 400.00 грн.

лютий 2020 року - 200 000,00*99,7 /100-200 000,00 = -600,00 грн.

березень 2020 року - 200 000,00*100,8/100-200 000,00 = 1600.00 грн.

квітень 2020 року - 200 000,00*100,8/100-200 000,00 = 1600.00 грн.

травень 2020 року - 200 000,00*100,3/100-200 000,00 = 600.00 грн.

червень 2020 року - 200 000,00*100,2/100-200 000,00 = 400.00 грн.

липень 2020 року - 200 000,00*99,4/100-200 000,00 = -1200.00 грн.

серпень 2020 року - 200 000,00*99,8/100-200 000,00 = -400.00 грн.

вересень 2020 року - 200 000,00*100,5/100-200 000,00 = 1000.00 грн.

жовтень 2020 року - 200 000,00*101/100-200 000,00 = 2000.00 грн.

листопад 2020 року - 200 000,00*101,3/100-200 000,00 = 2600.00 грн.

Таким чином інфляційні втрати за період з 02.07.2019 року по 01.12.2020 року становлять 8800,00 грн. Вказаний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено судом за допомогою онлайн калькулятора штрафних санкцій (https://quickdog.site/documents/percents_calculation).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за розпискою від 20 лютого 2019 року в сумі 217 331,51 грн., що складається з наступного: 200 000,00 грн. заборгованість за основною сумою позики, 8 531,51 грн. 3% річних, 8 800,00 грн. інфляційні втрати.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції №0.0..1 від 07 грудня 2020 року ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2 520,08 гривень.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 171,55 грн. (2 520,08/100*86.17).

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 625, 626, 628, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 12,13, 76-81, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою від 20 лютого 2019 року в сумі 217 331 (двісті сімнадцять тисяч триста тридцять одна) грн. 51 коп., що складається з наступного: 200 000,00 грн. заборгованість за основною сумою позики, 8 531,51 грн. 3% річних, 8 800,00 грн. інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) 2 171 (дві тисячі сто сімдесят одна) грн. 55 коп. судового збору.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне заочне рішення суду складено 23 березня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило