Справа №498/884/20
Провадження по справі №2/498/86/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі: головуючої судді Чернецької Н.С., за участю секретаря судового засідання Гонтаренко О.В., позивача - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Велика Михайлівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 18 лютого 1998 року він зі своєю сім`єю проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Квартиру йому надало, як службове житло Котовське будівельне - монтажне управління Одеської залізниці. 22 червня 2001 року згідно Акту прийому передачі об`єктів державної власності Одеської залізниці, вказаний будинок передали на баланс Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області. Так, ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року ( п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно ( ч. 4 ст. 344 ЦК України ) може мати місце з 1 січня 2001 року.Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 14 травня 2014 року наголосила, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виконання права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме:наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння;добросовісність заволодіння чужим майном;відкритість володіння;сплив установлених строків володіння;відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна ( нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.Велика Палата Верховного Суду України наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна ( заволодіння майном ), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати ) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі без титульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь - який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування ), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.Таким чином, Велика Палата Верховного Суду України дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути без титульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь - яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.Оскільки починаючи з 18 лютого 1998 року, він, фактично безтитульно, добросовісно, відкрито, безперервно володів та користувався чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 , яка перебуває на балансі Новоборисівської сілької ради Великомихайлівського району, утримував її, підтримував у належному стані, мешкав у ній, тому заявляє про давність володіння вказаною квартирою та застосування судом вимог ч. 2 ст.344 ЦК України.Тому позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області в судове засіданні не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву, в якій просив розгляд даної цивільної справи проводити без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вислухавши позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 передано у комунальну власність Новоборисівської сільської ради у 2002 році, що підтверджується договором про передачу у комунальну власність об`єктів житлового фонду від 18 червня 2002 року укладеного між Одеська залізниця в особі начальника залізниці ОСОБА_2 та Новоборисівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області в особі голови ОСОБА_3 та довідкою виробничого структурного підрозділу «Подільське територіальне управління» № 7/3358 від 27.08.2020 року.

Також в матеріалах справи наявна копія рішення Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області « Про прийом в комунальну власність сільради об`єктів житлового фонду Одеської залізниці», з якого вбачається, що вирішено прийняти в комунальну власність сільради будинок залізничників в АДРЕСА_2 .

Крім того в матеріалах справи наявний акт прийому передачі об`єктів державної власності Одеської залізниці в комунальну власність Новоборисівської сільської ради від 22 червня 2001 року, з якого вбачається, що Одеською залізницею та Новоборисівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області на основі рішення сільської ради № 116 ХХІІІ від 13.04.2001 року було проведено прийом передачу одного житлового будинку загальною площею 1,5 тис. м2 Котовського будівельно-монтажного експлуатаційного управління ( СМЄУ -2) Одеської залізниці згідно з додатком № 1. Прийом передача здійснюється з оформленням та передачею всього комплексу фінансової та технічної документаці.

Також в матеріалах справи наявна довідка № 7 від 05.01.2021 року виданна відділом надання адміністративних послуг Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області , з якої вбачається, що згідно даних в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна та їх обтяжень та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні дані щодо державної реєстрації права власності по об`єкту нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З наявної в матеріалах справи довідки № 2506 від 11.11.2020 року виданої Новоборисівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає на території Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області та до складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_6 про прийняття його на квартирний облік на отримання житлової площі та заява в якій ОСОБА_6 просить виділити йому з сім`єю службову квартиру по ст. Веселий Кут від 25.06.1996 року.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_3 з якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом з родиною до складу якої входять: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 прописані за вищевказаною адресою з 18 лютого 1998 року.

Також в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , інвентаризаційна справа № 5017 КП Великомихайлівське БТІ, паспорт виготовлено за станом на 18.02.2019 року, замовник технічної інвентаризації є ОСОБА_1 .

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка комунального підприємства « Мрія В-Кут» Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області № 10 від 23.11.2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 дійсно сплачує за воду з момента вселення в квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , заборгованості немає.

В матеріалах справи наявна довідка видана « Одеською обласною енергопостачальною компанією», з якої вбачається, що ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , що на 25.11.2020 року заборгованості за електроенергію не має.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія звіту про незалежну оцінку ринкової вартості трикімнатної квартири загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , складений ТОВ « Імперіал -777», з якого вбачається, що ринкова (оціночна) вартість об`єкта оцінки складає 105346,00 грн.

Отже, з обґрунтування позову вбачається, що позивач прагне визнати право власності за набувальною давністю на службове житло Одеської залізниці яке було передане у комунальну власність Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області у 2002 році.

Правовідносини пов`язані із виникненням права на службове житло, його користуванням та втратою такого права визначені ст.ст. 118,119,121-124 ЖК України.

Службове житло - це житло, що надається в користування працівникам підприємств, установ і організацій, які у зв`язку з характером їх трудових відносин мають проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Службові жилі приміщення можуть надаватися тільки певним категоріям працівників. Перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними затверджені постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37 "Про службові жилі приміщення", із змінами. Так, згідно до вказаного Положення службові приміщення надаються крім інших певним категоріям працівників житлово-комунального господарства.

Жиле приміщення включається до числа службових за рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради. Підставою для вселення у таке приміщення є спеціальний ордер, який видається на основі цього рішення. До числа службових може бути включено тільки вільне жиле приміщення.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду " квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Тобто, громадяни можуть приватизувати їх лише після того, коли статус службових квартир (кімнат, будинків) буде з них знятий.

Громадяни, які мешкають у службових жилих приміщеннях після відпрацювання протягом 10 років на посаді, яка дає право на одержання службового житла, не можуть бути виселені з нього, вони мають право звернутися до органу, який надав їм службове житло, з проханням надати їм замість службового житла звичайне, або зняти з цього житла статус службового.

За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння - особа при заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно з ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Йдеться про безтитульне володіння, яке не має правової підстави.

Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК.

Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Також, вирішуючи питання про набуття права власності за набувальною давністю необхідно враховувати, що позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб набути право власності на нього.

Як зазначив Верховний суд в своїй Постанові від 14 травня 2019 року по справі №910/17274/17 добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Суд, комплексно аналізуючи підстави заявлених позовних вимог, надані позивачем докази, норми цивільного права у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив, що позивач добросовісно на законних підставах заволодів квартирою АДРЕСА_1 загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 43,5 кв.м., при цьому виходить з тих обставин, що факт проживання позивача у спірній квартирі, не є підставою переходу до нього права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і не свідчить про добросовісність заволодіння чужим нерухомим майном, а утримання квартири, оплата комунальних послуг є обов`язком позивача, як особи яка користується житловим приміщенням та споживає комунальні послуги.

Отже, для набуття права власності на житло, яке перебуває у комунальній або державній власності, існує порядок приватизації житла.

Самі по собі відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України.

Отже, у разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні правові підстави, передбачені ст.344 ЦК України, для визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на спірну квартиру за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.12, 13, 229, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Новоборисівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Великомихайлівський районний суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 березня 2021 року.

Суддя Н.С.Чернецька