Справа № 950/1337/20
Номер провадження 2/950/44/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Стеценка В. А.,

за участю секретаря Радковської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідачки, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору від 07.02.2011 року відповідачка отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 10 000 грн. 00 коп. Згідно з цим договором позичальниця зобов`язана відповідно до графіку щомісячно здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом.

Проте, відповідачка свої зобов`язання по кредитному договору не виконує, тому позивач звернувся до суду та просив стягнути заборгованість по кредиту, що виникла станом на 20.04.2020 року в розмірі 22 264 грн 22 коп., до складу якої входить заборгованість за тілом кредиту в сумі 17 055 грн. 69 коп. та заборгованість по сплаті пені - 5 208 грн. 53 коп., а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в наданих суду заявах та поясненнях наполягав на тому, що дії банку відповідали вимогам чинного законодавства; зменшив позовні вимоги і просив розглянути справу за його відсутності та стягнути з відповідачки заборгованість, яка виникла станом на 24.11.2020 року і складається з тіла кредиту в сумі 10 115 грн. 69 коп. та судові витрати по справі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник в судовому засіданні та в письмових зверненнях мотивував заперечення проти позову тим, що:

- кредитний договір між сторонами є неукладеним (нікчемним), так як відповідачку не було ознайомлено з умови та правилами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» та тарифами банку і вона їх не підписувала, що не дає підстав вважати, що саме Умови, надані суду усвідомлювала відповідачка, підписуючи заяву як позичальник;

- поданий суду позивачем розрахунок заборгованості проведений з врахуванням 3,5% або 3,6% за місяць (в різні періоди), а не підписаний відповідачкою витяг з тарифів обслуговування кредитних карт встановлює базові ставки в місяць за користування кредитними коштами «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - 3,0%; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - 2,5%; «Універсальна Contract» - 1,7%; «Універсальна Gold» - в різні періоди від 2,3% до 3,5%;

- в позовній заяві позивач вказує, що після відкриття кредитного рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту розмір кредитного ліміту було збільшено до 10 000,00 грн., в той же час позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту заявлено в розмірі більшому, ніж відповідачка мала б використати за допомогою наданої

їй кредитної картки;

- в розрахунку позивача містяться ряд списань коштів на загальну суму 23 794,6 грн., здійснення яких не обумовлено сторонами, а саме: списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 13 868,92 грн., пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн. на загальну суму 1 350,00 грн., пеня за прострочку за кредитом на загальну суму 7 896,73 грн., страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» на загальну суму 278,95 грн., страховий платіж за страховку «Захист на кожен день» на загальну суму 60,00 грн., комісія за обслуговування (членський внесок) на загальну суму 340,00 грн.;

- нараховані відсотки за використання кредитного ліміту, пеня, страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», страховий платіж за страховку «Захист на кожен день», комісія за обслуговування (членський внесок) включені позивачем до суми основного боргу, проте не являються таким основним боргом;

- з урахуванням того, що у розрахунках суми заборгованості, наданих позивачем міститься ряд платежів, які не передбачені умовами кредитного договору і ніяким чином не обґрунтовані, відповідачкою та її представником проведено самостійний розрахунок, з якого вбачається що станом на 26.06.2020 року відповідачкою отримано від позивача 53 273,46 грн., а сплачено за цей час 59 017,81 грн.;

- сплив строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені).

З розрахунків та витягу (а.с. 6-17, 72-73, 76-80, 171-182), досліджених в судовому засіданні вбачається, що станом на 20.04.2020 року заборгованість відповідачки за тілом кредиту нарахована в сумі 17 055 грн. 69 коп., заборгованість по сплаті пені 5 208 грн. 53 коп., а всього 22 264 грн 22 коп.

Станом на 24.11.2020 року відповідачці нарахована заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 10 115 грн. 69 коп.

На користь позивача при складенні розрахунку боргу списано на користь банку 23 794,6 грн., а саме: відсотки за використання кредитного ліміту на загальну суму 13 868,92 грн., пеня за прострочку за кредитом на суму понад 100 грн. на загальну суму 1 350,00 грн., пеня за прострочку за кредитом на загальну суму 7 896,73 грн., страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» на загальну суму 278,95 грн., страховий платіж за страховку «Захист на кожен день» на загальну суму 60,00 грн., комісія за обслуговування (членський внесок) на загальну суму 340,00 грн.;

Станом на 26.06.2020 року відповідачкою отримано від позивача всього 53 273,46 грн., а сплачено за цей час 59 017,81 грн.

Отримані кредитні кошти позичальниця використала шляхом зняття готівки у банкоматах, а також шляхом безготівкового розрахунку за придбані товари.

З довідок (а.с. 18-19), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 04.12.2015 року до 18.01.2019 року включно відповідачка користувалася банківською карткою, яку неодноразово перевипускали, та кредитними коштами.

З заяви, витягу з умов та тарифів (а.с. 20-45), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що 07.02.2011 року відповідачка оформила заявку на отримання кредиту на умовах, запропонованих позивачем.

З наказу (а.с. 45-47), дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що 06.03.2010 року керівництвом позивача затверджено Умови та правила надання банківських послуг для Приватбанка.

З паспорта (а.с. 48), дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що відповідачкою є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Будилка Лебединського району Сумської області, зареєстрована по АДРЕСА_1 .

З довідки, ліцензії, виписки та статуту (а.с. 51-54), досліджених в судовому засіданні вбачається, що АТ КБ "ПриватБанк" є юридичною особою і має право здійснювати банківські операції.

Вислухавши представника відповідачки та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований і до задоволення не підлягає, між сторонами склалися цивільні правовідносини, позовні вимоги пов`язані з спорами, що виникають із кредитних договорів і не підлягають до задоволення , так як в судовому засіданні було встановлено, що відповідно до укладеного договору від 07.02.2011 року відповідачка отримала кредит у розмірі 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 10 000 грн. 00 коп.

Згідно з цим договором позичальник зобов`язаний відповідно графіку щомісячно здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, проте на думку позивача не виконує свої обов`язки належним чином і станом на 24.11.2020 року банк нарахував суму поточної заборгованості відповідачки за кредитом, яка складається з 10 115 грн. 69 коп. тіла кредиту, включивши до розрахунку відсотки, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту; врахувавши відсотки, які не відповідають відсоткам, вказаним у Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - 3,0%; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - 2,5%; «Універсальна Contract» - 1,7%; «Універсальна Gold» - в різні періоди від 2,3% до 3,5%; списавши кошти на загальну суму 23 794,6 грн., здійснення яких не обумовлено сторонами, але вони включені позивачем до суми основного боргу, хоча не являються таким основним боргом.

Вказані обставини були встановлені з пояснень представника відповідачки та матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII«Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Суд бере до уваги, що умови спірного договору приєднання розроблялися банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, оскільки контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 20), витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та «Універсальна Сонтракт» (а.с. 21), витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 22-34), наказ (а.с. 45-47) від 06.03.2010 року про затвердження Умов та правила надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 45-47), довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, витяг по банківському рахунку (а.с. 11-19).

Разом з тим, на думку суду, вказані документи хоч і підтверджують наявність між сторонами кредитних відносин, проте не стверджують наявність заборгованості по сплаті кредитних коштів, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідачки; анкета-заява, підписана відповідачкою, не містить умов кредитування, строків дії договору, відсоткової ставки, тощо; а з зазначених документів на думку суду не вбачається, що надані з позовною заявою Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку на час підписання відповідачкою Анкети-заяви мали редакцію, затверджену наказом від 06.03.2010 року.

При цьому позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов усвідомлювала відповідачка так як ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, на думку суду, підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк відсутні.

Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, який відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховується судом у даному випадку при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, у заяві позичальниці від 07.02.2011 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, уточнивши позовну заяву в судовому засіданні вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання не пред`явив, внаслідок чого суд їх не розглядає.

Проте, позивач просить стягнути тіло кредиту, при визначенні розміру якого надав розрахунок, до якого включені відсотки, пеня і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту; він проведений з врахуванням відсотків, які не відповідають відсоткам, вказаних у Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - 3,0%; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - 2,5%; «Універсальна Contract» - 1,7%; «Універсальна Gold» - в різні періоди від 2,3% до 3,5%; в даному розрахунку містяться ряд списань коштів на загальну суму 23 794,6 грн., здійснення яких не обумовлено сторонами, але вони включені позивачем до суми основного боргу, хоча не являються таким основним боргом; станом на 26.06.2020 року відповідачкою отримано від позивача 53 273,46 грн., а сплачено за цей час 59 017,81 грн.

Вказані обставини стверджуються матеріалами справи (а.с. 6-9, 21, 72-73, 76-80, 171-180) і не були спростовані в судовому засіданні.

Тому, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд бере до уваги доводи представника відповідачки і вважає необхідним в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 42 Конституції України, ст.ст. 11, 530, 549, 551, 633, 634, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів»;

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. А. Стеценко