Справа № 362/5223/20
Провадження № 2/362/903/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

з участю секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником Ѕ частки спірної квартири. Власником іншої частини є ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в 6-ій лікарні, відділення терапії, м. Києва, як онкохвора . З часу смерті ОСОБА_3 спадщину ніхто не прийняв та не претендував на неї. Позивач стверджує, що вона безперешкодно, добросовісно та відкрито володіє вказаним майном померлої з моменту смерті до моменту звернення до суду, тобто протягом 10 років, інших володільців вказаного майна не має, а тому має всі підстави для визнання права власності за набувальною давністю, у зв`язку з чим і звернулася до суду із зазначеним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської областів судове засідання не з`явився, надавши заяву про слухання справи за його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №223928849 від 15.09.2020 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41407416 від 29.07.2015 року та договором дарування від 09.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Довбнею І.В., зареєстрованого в реєстрі за №684.

Позивач де з 2004 року постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджуєхться актом обстеження.

Як вбачається з Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 14.07.2006 року державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Павленко Н.В., ОСОБА_2 є власником іншої частини ( Ѕ частки) спірної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла в 6-ій лікарні, відділення терапії, м. Києва, як онкохвора, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №213 від 21.08.2010 року, та копією журналу реєстрації надходжень і идачі трупів за 2010 рік.

Після смерті останньої ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася, що підтверджується листом Васильківської районної державної нотаріальної контори №1128/01-16 від 27.11.2020 року, тобто спадкоємці які б претендували на майно померлої відсутні.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

У ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів`які перебувають у власності, не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. 2 п. 9 постанови N 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом ст. 344 ЦК України набувальна давність - це спосіб отримання права власності на нерухоме або рухоме майно особою, яка не є власником такого майна, але добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим майном як своїм власним протягом визначених законом строків, зокрема, щодо нерухомого майна протягом - десяти років, щодо рухомого майна - протягом п`яти років.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, для ухвалення судом рішення про визнання за особою права власності на чуже майно за набувальною власністю, суд повинен встановити наявність чотирьох необхідних умов: 1) добросовісність володіння особою чужим майном; 2) відкритість володіння нею цим майном; 3) безперервність володіння майном; 4) володіння майном протягом встановленого законом строку (нерухомим майном - десять років, рухомим майно - п`ять років).

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини справи, враховуючи, що позивач добросовісно користується спірним нерухомим майном, відкрито та безперервно більше десяти років фактично володіє вказаним житловим будинком, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 77, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ковбель