П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Київ

Справа № 22-11645 Головуючий у 1-й інстанції: Плахотнюк К. Г.

Унікальний № 752/11897/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Ратнікової В. М.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Осінчук Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Нагорного Андрія Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 131 499 грн 37 коп., втрати від інфляції в сумі 119 562 грн 28 коп., три відсотки річних в сумі 11 953 грн 83 коп, вартість послуг адвоката в сумі 5 000 грн та судового збору у розмірі 2 630 грн 15 коп. (а.с.2-3).

Позовні вимоги були обґрунтовані таким. 25 травня 2010 року між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено угоду № 0322003 від 25 травня 2010 року з додатками, з метою придбання легкового автомобіля марки KIA Carens на суму 177 600 грн.

На виконання умов договору ним було здійснено вступний внесок в розмірі 6 393 грн 60 коп. та щомісячні платежі на суму 168 259 грн 22 коп.

Проте, відповідачем не було виконано умов угоди та не передано йому вказаний автомобіль.

27 травня 2014 року він направив ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяву про розірвання Угоди № 0322003 від 25 травня 2010 року.

17 червня 2014 року відповідач зазначив, що договір є розірваним з 30 травня 2014 року, сума коштів, що підлягає поверненню становить 131 499 грн 37 коп.

На час звернення з позовом до суду, заборгованість сплачена не була.

12 жовтня 2017 року позивачем подано уточнюючу позовну заяву, якою уточнив, що строк повернення коштів відповідачем визначено не було.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про стягнення суми коштів, задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 131 499 грн 37 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 315 грн, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 132 814 грн 37 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» адвокат Нагорний А. Є. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та стягнути судові витрати (а. с. 150-155).

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином (а. с. 175-177).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_1 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 на суму: інфляційних втрат у розмірі 119 562 грн. 28 коп.; трьох відсотків річних у розмірі 11 953 грн. 83 коп., а також щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. позивачем не оскаржується, а тому у апеляційному порядку в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», адвоката Римаря А. В., який підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

При розгляді справи в суді першої інстанції встановлені наступні обставини.

25 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено угоду № 0322003 від 25 травня 2010 року з додатками, з метою придбання легкового автомобіля марки KIA Carens на суму 177 600 грн (а. с. 9-16).

Предметом угоди № 0322003 від 25 травня 2010 року є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання Автомобіля. АВТО ПРОСТО гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови що учасник системи виконує всі зобов`язання, які випливають з цієї угоди. Ці гарантії АВТО ПРОСТО забезпечуються угодами, укладеними між відповідачем та виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором автомобілів.

Позивачем було здійснено вступний внесок в розмірі 6 393 грн 60 коп. та щомісячні платежі на загальну суму 168 259 грн 22 коп. (а. с. 17-30).

27 травня 2014 року ОСОБА_1 направив ТОВ «АВТО ПРОСТО» заяву про розірвання Угоди № 0322003 від 25 травня 2010 року (а. с. 31).

Станом на 30 травня 2014 року відповідачем не було передано позивачу легковий автомобіль марки KIA Carens, право на отримання якого, передбачено умовами укладеної сторонами угоди № 0322003 від 25 травня 2010 року.

Відповідно до змісту листа б/н від 17 червня 2014 року, направленого позивачу у відповідь на його заяву про розірвання договору, відповідачем було визначено, що договір є розірваним з 30 травня 2014 року, сума коштів, що підлягає поверненню, становить 131 499 грн 37 коп. Також повідомлено, що на момент підготовки зазначеної відповіді перед позивачем знаходиться 12 Учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше ніж позивачу. Строк повернення коштів відповідачем не зазначено (а. с. 32), на час звернення з позовом до суду, заборгованість позивачу не сплачена.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на суму 131 499 грн. 37 коп. районний суд виходив з такого.

Оскільки позивач не отримав легковий автомобіль, на отримання якого розраховував, він скористався своїм правом на розірвання договору від 25 травня року № 0322003 і, відповідно, має право на отримання внесених ним на рахунок відповідача грошових коштів за вирахуванням відсотків, зарахованих до Фонду для повернення коштів та двох чистих внесків.

Відповідач визнав за позивачем право на розірвання договору та свій обов`язок на виконання умов договору повернути позивачу в порядку черговості грошові кошти у розмірі 131 499 грн 37 коп.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 на суму 131 499 грн. 37 коп. відповідають обставинам справи.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а. с. 55-57).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

З матеріалів справи убачається, що копія позовної заяви отримана відповідачем 14 вересня 2017 року (а. с. 37).

Жодних письмових пояснень на позовну заяву та/або заперечень проти позову ТОВ «АВТО ПРОСТО», як і доказів на противагу заявленим вимогам, суду не надано.

Про судові засідання, призначені на 27 лютого 2018 року та 02 липня 2018 року відповідач був повідомлений належним чином (а. с. 45, 48).

У судове засідання 02 липня 2018 року представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» не з`явився.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тому додані до заяви про перегляд заочного рішення у якості доказів заяви про розірвання договорів (а. с. 76-80) не можуть бути досліджені апеляційним судом у якості нових доказів.

Крім того, указані заяви самі по собі жодним чином не підтверджують, що строк виконання обов`язку по сплаті коштів не настав, а тому не мають доказового значення.

Жодних фінансових документів щодо графіку накопичення суми у Фонді для повернення коштів та щодо графіку повернення таких коштів у порядку черговості, що визначена угодою сторін, у розпорядження суду відповідачем не надано.

Тому, оскільки з моменту розірвання договору - 30 травня 2014 року (а.с.32), до моменту подачі позову - 09 червня 2017 року (а.с.34), минуло понад три роки, за відсутності заперечень з боку відповідача, районний суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для примусового стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь позивача грошових коштів у розмірі 131 499 грн. 37 коп., який визначений самим відповідачем (а.с.32).

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки черга позивача на отримання коштів ще не підійшла, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані.

Оскільки, як вже зазначено вище, у розпорядження суду не надано доказів того, що за період понад трьох років з 30 травня 2014 року (момент розірвання угоди) до 09 червня 2017 року (момент подання позову) згідно з фінансовими документами ТОВ «АВТО ПРОСТО» у Фонді для повернення коштів не відбулося накопичення суми для повернення позивачу у порядку черговості коштів у розмірі 131 499 грн. 37 коп., правові позиції Великої Палати Верховного Суду щодо вирішення справ даної категорії, на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин у якості підстав для відмови у позові.

Факт розірвання договору та розмір належної до виплати позивачу суми підтверджено письмовими доказами (а.с.32). Водночас доказів того, що після спливу трьох років з моменту розірвання договору у Фонді для повернення коштів не відбулося накопичення суми для повернення позивачу у порядку черговості коштів у розмірі 131 499 грн. 37 коп. та що його черга не надійшла, суду не надано.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Нагорного Андрія Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2021 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді В. М. Ратнікова

Т. О. Невідома