ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 вересня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3245/21

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1286/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

час проголошення рішення 9 год. 47 хв.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання їхньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заявлені вимоги мотивував тим, що з нього на підставі судового рішення стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 25 квітня 2012 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , від якого має малолітню дитину сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначив, що дружина з 2018 року є особою з інвалідністю ІІІ групи і отримує пенсію, отже на його утриманні перебувають і ОСОБА_7 , і їх малолітній син, а отримуваний ним дохід є єдиним джерелом існування родини. Оскільки з часу винесення судового рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини доходу значно погіршилося його матеріальне становище, сплата аліментів у встановленому розмірі на даний час є неможливою.

Рішенням від 15 липня 2021 року Новозаводський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Зменшив розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2008 року, стягнув з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги, в сумі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, зменшивши розмір аліментів з 1/3 до 1/6 частини. Вважає, що відповідачці слід відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 СК України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів.

Скаржник указує, що суд, зменшуючи розмір аліментів до 1/4 частини доходу, не врахував тієї обставини, що з часу винесення судового рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини, значно погіршилося його матеріальне становище, оскільки на даний час на його утриманні перебувають дружина з інвалідністю ІІІ групи та малолітній син, а отримуваний ним дохід є єдиним джерелом для існування родини.

Не погоджуючись з відшкодуванням на користь відповідачки витрат на правову допомогу, наголошує на тому, що її представником не надано жодних доказів, які б свідчили про фактичну оплату ОСОБА_2 таких витрат, підтвердженням чого може бути квитанція, платіжне доручення, касовий чек, тощо.

У наданому відзиві представник відповідачки адвокат Костін С.С., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги та вважаючи судове рішення законним, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження погіршення матеріального становища, що суперечить правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 288/168/19 та від 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18.

Наголошує на тому, що позивач наводить неправдиві відомості, указуючи, що дружина перебуває на його утриманні, оскільки відповідно до даних Єдиного державного реєстру декларацій ОСОБА_5 є дійсним державним службовцем та отримує, окрім пенсії, заробітну плату, що в сукупному розмірі є не меншим за дохід самого позивача за 2020 рік. Крім того, з указаного реєстру вбачається, що ОСОБА_1 у 2020 році був придбаний автомобіль вартістю 30 000 грн.

На думку сторони відповідача, не підтверджено доказами, зокрема не надано довідки про заробітну плату, погіршення матеріального становища позивача в 2020 році з огляду на те, що дитина у іншому шлюбі народилася у 2012 році, а інвалідність у дружини встановлено ще у 2018 році.

Звертає увагу суду на те, відповідачці з 2013 року встановлено інвалідність ІІІ групи і за станом здоров`я вона не може працювати, її дохід складається лише з пенсія у розмірі 2 200 грн. Крім сплати аліментів, позивач не надає жодної фінансової допомоги, і зменшення розміру аліментів до 1/6 частини призведе до позбавлення її дитини матеріального забезпечення, необхідного для фізичного, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на правову допомогу таким вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після винесення судом рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2006 року народження у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку матеріальне становище платника аліментів змінилося у зв`язку з народженням у нього другої дитини від іншого шлюбу. Дійшовши висновку про зменшення розміру стягнутих аліментів з 1/3 до 1/4 частини доходу, суд зазначив, що народження другої дитини не повинно обмежувати права та інтереси дитини, народженої раніше, і зменшення розміру аліментів до 1/4 частини буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини.

Стягнувши з позивача 2 000 грн витрат на правничу допомогу, районний суд, виходячи з принципу співмірності, послався на частковість задоволення позову та документальне підтвердження понесених відповідачкою витрат.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2008 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 липня 2008 року і до повноліття дитини (а.с. 9-10).

25 квітня 2012 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , про що відділом ДРАЦС РС Чернігівського МУЮ складено відповідний актовий запис № 318 (а.с. 6). Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_10 ».

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивача народилась дитина син ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 19 листопада 2019 року ОСОБА_7 встановлена ІІІ група інвалідності, дата чергового переогляду 10 листопада 2021 року (а.с. 8).

Звернувшись з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для цього є зміна його сімейного та матеріального стану, зокрема, народження у іншому шлюбі дитини та інвалідність дружини.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яких вони за законом зобов`язані утримувати і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина, з 1/3 до 1/4 частини його сукупного доходу щомісячно, оскільки позивачем надано належні у контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України докази, які підтверджують, як цього вимагають приписи ст. 192 СК України, зміни з часу визначення розміру аліментів у його матеріальному та сімейному стані, та які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 липня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 липня 2008 року і до повноліття дитини.

Сплата на даний час позивачем аліментів у визначеному судом розмірі сторонами не заперечується.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 та є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів погоджується з тим, що реєстрація другого шлюбу та народження у ньому ще однієї дитини є тією обставиною, яка свідчить про зміну як сімейного, так і матеріального стану позивача, оскільки народження дитини у іншому шлюбі стало причиною додаткових матеріальних витрат з бюджету нової сім`ї.

З огляду на те, що на час винесення Новозаводським районним судом м. Чернігова у 2008 році судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 позивач не перебував у іншому зареєстрованому шлюбі та не мав на утриманні другої дитини, зазначені ним у позові ці обставини, як підстава для зменшення розміру аліментів, правомірно були враховані судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що зменшення розміру аліментів до 1/4 частки всіх видів доходу ОСОБА_1 буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не призведе до суттєвого погіршення щомісячного фінансового забезпечення його неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Крім цього, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не вважається незмінним. Сторони не позбавлені можливості звернутись з позовом про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину у разі, коли зміняться обставини, що враховуються судом при вирішенні цього спору, або за наявності підстав, передбачених положеннями ст. 192 СК України.

Доводи апеляційної скарги позивача про неврахування районним судом при вирішенні спору доказів одноособового утримання родини апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з мотивів судового рішення вбачається, що саме ці обставини стали підставою часткового задоволення позову та зменшення розміру аліментів. Суд першої інстанції правильно зазначив, що народження другої дитини не повинно обмежувати права та інтереси дитини, народженої раніше, та має враховуватись судом разом з іншими доказами щодо погіршення майнового стану платника. Мотиви апеляційної скарги є тотожними доводам позову і наведених висновків суду не спростовують. Крім цього, матеріали справи свідчать про те, що хоча дружина позивача і являється особою з інвалідністю, проте працює та має стабільних дохід (а.с. 36-43), а позивач у 2020 році набув у власність транспортний засіб вартістю 30 000 грн (а.с. 44-53).

Беручи до уваги наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги в частині необхідності зменшення розміру аліментів з 1/3 до 1/6 частини доходу не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів до 1/4 частини всіх видів заробітку позивача ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Оцінюючи доводи скаржника про неправильний розподіл судових витрат, а саме, стягнення з нього витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з такого.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі частково задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 УЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Представництво інтересів відповідачки ОСОБА_2 у суді першої інстанції адвокат Костін С.С. здійснював на підставі ордеру серії ЧН № 052870 від 07 липня 2021 року (а.с. 66) та договору про надання правової допомоги від 05 липня 2021 року (а.с. 65). За змістом п. 4 укладеного договору вартість наданих послуг визначається відповідно до актів виконаних робіт з розрахунку вартості однієї години роботи виконавця 1 000 грн.

У матеріалах справи наявний акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 15 липня 2021 року, за яким усього було витрачено 4 робочих години на загальну суму 4 000 грн (а.с. 68), а саме, надання консультацій, збирання та обробка зібраних документів 1 год; складання та подача відзиву на позов у справі № 751/3245/21 2 год; участь у судових засіданнях у Новозаводському районному суді м. Чернігова 1 год.

У той же час, письмових доказів фактичної оплати ОСОБА_2 наданої їй правової допомоги матеріали справи не містять.

У постановах від 18 червня 2019 року у справі № 922/3787/17 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ураховуючи відсутність у матеріалах справи документально підтверджених понесених відповідачкою витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування на її користь 2 000 грн, у зв`язку з чим апеляційний суд відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 жовтня 2021 року.

Головуючий: Судді: