справа № 489/4375/20 провадження №2/489/480/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретар судового засідання Сухно А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди

встановив:

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 25000,00 грн. та понесені судові витрати.

Як на підставу позовних вимог вказала, що відповідачем до Ленінського районного суду міста Миколаєва була подана позовна заява, в якій вона була відповідачем, про виключення відомостей про ОСОБА_2 , як батька ОСОБА_3 , з актового запису про його народження (справа № 489/4623/18). У своїй позовній заяві ОСОБА_2 співставляв деякі обставини її особистого життя. На підставі своїх суджень та роздумів, у нього виникли сумніви, що він є не батьком їхньої дитини ОСОБА_3 . Вказав, що протягом декількох місяців вона зустрічалася та мала близькі відносини з трьома чоловіками, яких знає особисто. Тому припускає, що вона могла його зрадити з іншим чоловіком, від якого і завагітніти. Однак згідно висновку експерта, Миколаївського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру від 18.05.2020 № 363 ОСОБА_2 може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , народженого ОСОБА_1 та ймовірність даної події складає 99,99%. Тобто факт батьківства доведено.

Зазначає, що наведені висловлювання відповідача їй як жінці та матері є ганебними та образливими. Неприпустимо принижувати її честь та гідність перед її сином. Відповідач не мав жодного права вказувати інформацію, яка не відповідає дійсності, є негативною, неправдивою. До того ж вказана інформація є недостовірною і принижує її честь, оскільки покликана створити негативну соціальну оцінку відносно неї в очах оточуючих, її родини. Відповідач виявив неповагу до її приватного життя. І саме цей факт завдав їй значної моральної шкоди. Крім того, відповідач змусив її та сина пройти молекулярно-генетичну експертизу, на яку вона погодилася і не чинила жодних перепонів. Але сам факт її призначення є принизливим.

Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду.

17.02.2021 відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволення позовних вимог через їх безпідставність, оскільки звернення його до суду зумовлено обставинами спільного з позивачем проживання та наявністю сумніві його батьківства відносно дитини. Крім того, таке звернення до суду передбачено законодавством.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 30.09.2021, сторони повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими конвертами, які надсилалися на адресу позивача та її представника, які повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

Крім того, факт обізнаності представника позивача ОСОБА_4 про судове засідання підтверджується її заявою від 30.09.2021, в якій вона просила відкласти розгляд справи «у зв`язку із станом здоров`я».

Між тим суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача, оскільки суду не надано доказів на підтвердження поважності неявки представника позивача в судове засідання, а посилання на «стан здоров`я» не свідчить про незадовільний його стан та перешкоджає явці в судове засідання. Крім того, позивач свої доводи на підтвердження позовних вимог виклала в позові.

Відповідач надав до суду заяву від 30.09.2021 про розгляд справи за його відсутності та просив в задоволенні позову відмовити.

За таких обставин та враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного поводження з повідомленням учасників справи, що не потребує обов`язкової їх явки в судове засідання, обставини справи не вимагають безпосереднього надання сторонами пояснень, відсутність клопотань стороні про перехід в провадження з обов`язковою участю сторін, суд вважає за можливе розгляд справи здійснити за відсутності сторін та вирішити спір на підставі наявних в ній доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із позовної заяви вбачається, що з грудня 2015 року по березень 2016 року сторони проживали разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народився син ОСОБА_3 , батьківство якого визнав відповідач при реєстрації народження дитини.

У відзиві на позов відповідач з буквальним посиланням на свій позов у цивільній справі № 489/4623/18 вказав на частину тексту, яка на думку позивача ОСОБА_1 для неї є ганебною, принизливою, негативною, неправдивою, недостовірною та такою, що принижує її честь і гідність, висловленою в брутальній, принизливій та непристойній формі, оскільки на його думку містить виважені та оціночні судження.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає неправдивими викладені відповідачем в його позові по цивільній справі № 489/4623/18 доводи проте, що він не є батьком дитини, так як протягом декількох місяців позивач зустрічалася та на його думку мала близькі стосунки з трьома чоловіками, яких він знає особисто та припускає, що вона могла зрадити з іншим чоловіком. Наведені доводи відповідача вважає не правдивими та такими, що принижують її честь та гідність, оскільки не відповідають дійсності. Крім того факт батьківства ОСОБА_2 відносно її дитини підтверджено висновком Миколаївського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру від 18.05.2020 № 363 у цивільній справі № 489/4623/18.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно положень частин першої - третьої статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів.

Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У статті 1 Закону України «Про інформацію» її визначено як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі й навколишньому природному середовищі.

Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» (далі Постанова) роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 15 Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до пункту 15 наведеної Постанови, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Кваліфікація поданої в тексті негативної інформації як фактологічної (ствердної) або суб`єктивно-оцінної (суб`єктивна думка, припущення, оцінне судження) має значення для з`ясування підстав юридизації спірного тексту, наявність або відсутність його елементів у площині правового регулювання. Відсутність у висловлюваннях маркерів суб`єктивної модальності, оцінних слів, конструкцій та інших показників, що виражають невпевненість, сумніви автора щодо вірогідності висловлюваного (гіперболи, алегорії, сатира, риторичні питання), а також спеціальних вставних конструкцій та прислівників, що виражають оцінність, невпевненість, підкреслюють вірогідність повідомлюваного, і вказують на те, що висловлюване є суб`єктивною думкою та поглядом автора на подію, його суб`єктивною оцінкою того, що відбувається, а отже відбивають його особисту точку зору та ставлення до описуваної події і не можуть бути перевірені на предмет відповідності дійсним фактам.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Згідно зі статтею 47 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки містинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Отже, за статтею 277 ЦК України оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту і спростування, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

Пленум Верховного Суду України в пунктом 17 Постанови роз`яснив, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Враховуючи наведене та оцінюючи, викладені ОСОБА_2 в позовній заяві по цивільній справі № 489/4623/18 доводи на обґрунтування невизнання ним батьківства, які ґрунтуються на припущенні стосовно особистого життя ОСОБА_1 , що на його думку могло вплинути на достовірність його батьківства, суд вважає такі доводи такими, що не містять фактичних даних, які принижують честь, гідність позивача ОСОБА_1 .

Наведені доводи відповідача є його оціночним судженням хоча і неприємного характеру для позивача та стосуються підстав і предмету позову ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

Згідно вимог частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі.

Враховуючи встановлені обставини та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту приниження честі та гідності шляхом викладення відповідачем в його позові по справі про оспорювання батьківства припущень щодо особистого життя позивача, які стосувалися підстав та предмету його позову та за своїм характером є судженням, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так як в позові відмовлено, передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 30.09.2021.

Суддя І.В.Коваленко