Провадження № 22-ц/801/2166/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2021 рокуСправа № 127/11792/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,
за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,
за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/11792/21 за позовом ОСОБА_1 до Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року, яке ухвалене суддею Антонюк В.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 12 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в :

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_1 ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 в період з 05 серпня 1983 року по даний час проходить військову службу у Збройних Силах.

В період з 12 серпня 1994 року по даний час, позивач проходить військову службу в м. Вінниця - в Командуванні Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ), яке в подальшому в 2004 році, було реформовано в Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), де і перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.

В 1988 році позивач був первинно зарахований на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_3 , що дислокована в м. Чортків Тернопільської області, де останньому розподілено службове житло, житловою площею 18,0 м2. Згідно довідки №32 від 24 вересня 2003 року службова житлова площа у АДРЕСА_1 у встановленому порядку позивачем здана.

В 1994 році позивача переміщено для подальшого проходження військової служби до військової частини структури Командування Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України з місцем дислокації в м. Вінниця.

По прибуттю до військової частини структури Командування Військово-Повітряних Сил Збройних Сил України, позивача зараховано до списків особового складу військової частини та здійснено тимчасову реєстрацію місця проживання при військовій частині, з відповідним записом у домовій книзі як такого, що не забезпечений житловою площею за місцем проходження військової служби.

У зв`язку із прибуттям для подальшого проходження військової служби до м. Вінниці, з 23 вересня 1994 року позивача зі складом сім`ї чотири особи (він, дружина, донька та син), рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 , оформленим протоколом № 28 від 26 вересня 1994 року, на підставі рапорту позивача про постановку на облік з долученим пакетом визначених нормативно-правовими актами документів, було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 в загальній черзі. Відповідний запис за №364 було здійснено в «Книзі обліку осіб, які перебувають в черзі на отримання жилих приміщень в командуванні ВПС».

Протоколом №43 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 25 грудня 1995 року позивача, відповідно до наданих документів, зараховано на квартирний облік в пільгову чергу з 20 вересня 1995 року.

В подальшому, протоколом №7 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 29 жовтня 2003 року позивачу підтверджено право на перебування на квартирному обліку з 23 вересня 1994 року в загальній черзі та в списках на першочергове отримання житла з 27 жовтня 1995 року.

Протоколом №18 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2008 року позивача включено у списки осіб, які мають право на першочергове отримання житла з 05 серпня 2008 року.

Таким чином, з 12 серпня 1994 року по даний час позивач проходить військову службу у військових частинах Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, дислокованих в м. Вінниця та з 23 вересня 1994 року перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Вінницькому гарнізоні.

До сьогодні позивач постійним та службовим житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України не забезпечений. При цьому, з 23 вересня 1994 року він був зарахований на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у встановленому законом порядку - рішенням, прийнятим компетентним органом в межах повноважень та у спосіб, чітко регламентований законом, у формі, визначеній законодавством, на підставі рапорту з долученим до нього повним пакетом передбачених нормативно-правовими актами документів.

Вказане рішення житлової комісії на даний час не скасоване, не чинним у встановленому законом порядку не визнане. Однак, 26 березня 2021 року рішенням житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (військової частини НОМЕР_1 ), оформленим протоколом № 14, вирішено перенести дату зарахування на квартирний облік полковника ОСОБА_1 , 1966 року народження, з 23 вересня 1994 року на дату реєстрації (прописки) у м. Вінниця 23 вересня 2003 року. Таке рішення житлової комісії обґрунтоване посиланням на пункт 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470, та посиланням на лист Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця від 16 березня 2021 року за №904.

Рішення житлової комісії оголошене наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 30 березня 2021 року за №55.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його право та право членів його сім`ї на одержання гарантованого державою соціального житла.

Таким чином, просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (військової частини НОМЕР_1 ), оформлене протоколом від 26 березня 2021 року №14, в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік в загальну чергу позивача з 23 вересня 1994 року на дату реєстрації (прописки) у м. Вінниця 23 вересня 2003 року; визнати незаконним та скасувати наказ Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 30 березня 2021 року №55 «Про оголошення Рішення житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 26 березня 2021 року; зобов`язати житлову комісію Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) поновити полковника ОСОБА_1 зі складом сім`ї чотири особи (він, дружина - ОСОБА_3 , 1967 р. н., донька - ОСОБА_4 , 1989 р. н., та син - ОСОБА_5 , 1993 р. н.) на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 в загальній черзі з 23 вересня 1994 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог та стягнути судові витрати з позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що саме норми Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470 мали вищу юридичну силу за норми Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України №220 від 23 грудня 1992 року, а тому вважає, що прописка є і була обов`язковою умовою для перебування на обліку для поліпшення житлових умов.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач при прийнятті та затвердженні рішення від 26 березня 2021 року діяв не на підставі, не в межах і спосіб передбачений Конституцією України та Законами України.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що витягом з протоколу №14 від 26 березня 2021 року рішенням житлової комісії Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (військової частини НОМЕР_1 ), вирішено перенести дату зарахування на квартирний облік полковника ОСОБА_1 , 1966 року народження, з 23 вересня 1994 року на дату реєстрації (прописки) у м. Вінниця 23 вересня 2003 року. Таке рішення житлової комісії обґрунтоване посиланням на пункт 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470, та посиланням на лист Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця від 16 березня 2021 року за №904.

Рішення житлової комісії оголошене наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 30 березня 2021 року №55.

Згідно рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 оформленого протоколом № 28 від 26 вересня 1994 року, на підставі рапорту позивача про постановку на облік з долученим пакетом визначених нормативно-правовими актами документів, було зараховано позивача разом з його сім`єю на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 в загальній черзі. Відповідний запис за №364 було здійснено в «Книзі обліку осіб, які перебувають в черзі на отримання жилих приміщень в командуванні ВПС».

Згідно витягу з протоколу №43 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 25 грудня 1995 року позивача, відповідно до наданих документів, зараховано на квартирний облік в пільгову чергу з 20 вересня 1995 року.

23 липня 2003 року ОСОБА_1 подав рапорт до голови житлової комісії в/ч НОМЕР_2 про включення його в списки першочергового забезпечення житлом в зв`язку з несенням бойового чергування з 1995 року.

Згідно оформленого протоколу № 7 від 29 жовтня 2003 року, на підставі рапорту позивача підтверджено підполковнику ОСОБА_1 право на перебування на квартирному обліку з 23 вересня 1994 року загальної черги та в списках на першочергове отримання житла з 27 жовтня 1995 року.

Відповідно до довідки №32 від 24 вересня 2003 року службова житлова площа у АДРЕСА_1 у встановленому порядку позивачем здана 23 вересня 2003 року.

Як вбачається із довідки від 04 серпня 2008 року за №350/104/294 виданої підполковнику ОСОБА_1 , згідно запису в його особовій справі, його вислуга років в календарному обчисленні станом на 05 серпня 2008 року складає 25 років. Довідка видана для подання до житлової комісії.

Відповідно до витягу з протоколу №18 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 вересня 2008 року позивача включено у списки осіб, які мають право на першочергове отримання житла з 05 серпня 2008 року.

Довідкою від 02 квітня 2021 року за №350/154/1/166, підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_4 в м. Вінниці.

Відповідно до довідки з військової частини НОМЕР_5 від 01 лютого 2021 року, ОСОБА_1 та члени його сім`ї зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається що, за ОСОБА_1 та членами його сім`ї не зареєстроване жодне нерухоме майно.

Як вбачається із архівного витягу, в наказі командира військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині), м. Вінниця, від 19 вересня 1994 року № 181 значиться: параграф три, відповідно до якого капітана ОСОБА_1 , призначеного наказом Командуючого Військово-Повітряними Силами України (по особовому складу) № 0152 від 12 серпня 1994 року на посаду старшого інженера чергових змін відділу оперативного забезпечення польотів та перельотів авіаційно-метеорологічного центру, ВОФ-6002003, прибувшого з військової частини НОМЕР_3 м. Чортків, з 19 вересня 1994 року зарахувавши до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і вважати вступившим до виконання службових обов`язків.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 34, 37 ЖК УРСР визначено, що потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 39 ЖК УРСР передбачено порядок взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов: -за місцем проживання виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті; -за місцем роботи спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу.

Тобто, в структурі правової норми, з якої складається стаття 39 Житлового кодексу Української PCP чітко вбачається законодавчий поділ взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на два види, у залежності від суб`єкта прийняття рішення про зарахування на квартирну чергу, а саме облік за місцем проживання та облік за місцем роботи.

Відповідно до статті 38 ЖК УРСР порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP.

Порядок обліку військовослужбовців, які проходять військову службу у Збройних Силах України, на момент зарахування позивача на квартирний облік у 1994 року, визначався наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року №220 «Положення про порядок забезпечення житловою площею у Збройних Силах України» (надалі Наказ №220).

Відповідно до п.п.10-11 Наказу №220 військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів.

Житлові комісії у військових частинах утворюються з метою правильного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу та використання житлової площі в гарнізонах та військових частинах (наказ Міністра оборони України 1992 року №193).

З урахуванням змісту наведених норм, враховуючи те, що позивач є військовослужбовцем і проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України з 12.08.1994 року, квартирний облік здійснюється за місцем роботи (служби) у військових частинах за рішенням житлової комісії.

Статтею 37 ЖК УРСР визначається облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем роботи.

Так, облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням також і за місцем проживання.

Так, відповідно до п.п.1, 5 Наказу №220 військовослужбовці та члени їх сімей, які перебувають на військовій службі за контрактом у військових частинах, забезпечуються житлом за місцем служби за рахунок фондів Міністерства оборони України шляхом: власного житлового будівництва; пайової участі у житловому будівництві з місцевими державними адміністраціями та виконавчими комітетами Рад народних депутатів, підприємствами та організаціями; кооперативного та індивідуального житлового будівництва; придбання житла.

Згідно вимог чинного законодавства (на момент зарахування на квартирний облік у серпні 1994 року), у тому числі Наказу №220, не встановлено імперативних вимог щодо необхідності обов`язкової прописки під час зарахування на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов, а навпаки встановлено право військовослужбовцям прописатися за адресою військової частини до одержання житлового приміщення.

Проте, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 відмова у зарахуванні позивача на квартирну чергу з 26 вересня 1994 року мотивована саме відсутністю прописки відповідно до вимог п.15 Постанови №470.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що п.15 Постанови №470 регулює порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів за місцем проживання, а не житловими комісіями за місцем проходження служби.

Крім того, статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце проживання це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Тобто законом передбачена диференціація місця проживання, а саме житло, в якому особа проживає, а також відокремлені інші установи і військові частини, які не є житлом, а фактично є лише адресами для реєстрації.

Таким чином, законодавчо закріплено, що військова частина може бути зареєстрованим місцем проживання, не залежно від того, чи фактично займає особа за цією адресою житлову площу.

Можливість реєстрації військовослужбовців за адресою місця служби є додатковою гарантією для військовослужбовців, і надана саме у зв`язку з тим, що їх місце служби не залежить від їх волі, при зміні місця служби вони не можуть бути своєчасно забезпечені житловими приміщеннями, в яких можуть бути зареєстровані, а можуть проживати в казармах, на орендованих квартирах та інше. Отже, з метою їх захисту на отримання офіційної адреси і внесення до Демографічного реєстру, а також можливості взяття на квартирний облік за місцем служби їм законодавством встановлена додаткова гарантія щодо реєстрації не у житловому приміщенні, а за місцем знаходження юридичної особи - військової частини. Також додатковою гарантією для військовослужбовців є те, що вони забезпечуються житлом за місцем служби (місцем реєстрації) Міністерством оборони України. І для взяття його на квартирний облік достатньо реєстрації за місцем служби, а не у житловому приміщенні.

У постанові від 03 лютого 2021 року у справі №466/8046/18 Верховний Суд висловив правову позицію, що згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами інших інстанцій «Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В оцінці правильності застосування зазначених норм права Верховний Суд виходить з того, що житловим законодавством визначено умови для реалізації особами закріпленого конституційного права на житло у спосіб визнання їх такими, що потребують покращення житлових умов, а для постановки на квартирний облік по місцю проходження військової служби підзаконним нормативним актом ставитися умова про реєстрацію місця проживання, то така умова суперечить приписам частини другої статтям 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та статті 33 Конституції України, яка гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність реєстрації місця проживання особи самі по собі не можуть бути підставою для відмови у реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі для осіб, які набули статусу внутрішньо переміщеної особи.

За таких обставин положення пункту 15 Правил, яким передбачено, що на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті суперечить частині другій статті 2, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновок суду першої інстанції, що позивач повинен бути зарахований на квартирну чергу при військовій частині НОМЕР_1 саме з 23 вересня 1994 року є вірним.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Міхасішин І.В.

Стадник І.М.