Справа № 304/802/21 Провадження № 2/304/301/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/802/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру та зміну виконання способу стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру та зміну способу виконання стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що він та ОСОБА_2 є батьками спільної дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірвано та з нього стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн щомісячно. Однак рішенням цього ж суду від 05 грудня 2017 року змінено розмір та спосіб стягнення аліментів на сина з твердої грошової суми у розмірі 800 грн на розмір 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що підтверджується копією виконавчого листа № 298/1124/17, виданого 15 січня 2018 року. На підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 5628870.

Позивач також зазначає, що він у міру можливості систематично сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС № 5804 від 11 червня 2021 року, відповідно до якої станом на 01 липня 2021 року в нього відсутня заборгованість по сплаті аліментів. Однак, на сьогоднішній день склалася така ситуація, що він не може систематично сплачувати визначений судом розмір аліментів, зокрема, 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання свого сина, оскільки у нього змінився сімейний стан та погіршилося матеріальне становище. У новому шлюбі у позивача з ОСОБА_4 народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Згідно з довідкою, виданою виконкомом Дубриницької сільської ради № 130 від 30 червня 2021 року, він разом з сім`єю проживає в с. Зарічево. Крім цього позивач вказує на те, що у зв`язку з встановленням на території України та інших сусідніх країнах карантину, спричиненого коронавірусом, він втратив роботу та стабільний заробіток. Його дружина ОСОБА_4 на даний час ніде не працює та не отримує доходів.

Оскільки на його утриманні перебуває ще одна дитина і непрацююча дружина та у зв`язку з погіршенням його матеріального становища, позивач не має можливості щомісячно сплачувати розмір аліментів, що становить 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тому на підставі викладеного просить суд зменшити розмір аліментів та спосіб їх стягнення з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на тверду грошову суму у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 21 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак через канцелярію подав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, заявлені позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити у задоволенні таких.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від цього шлюбу вони мають одну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії виконавчого листа, виданого 15 січня 2018 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області у справі № 298/1124/17, вбачається, що суд вирішив змінити розмір і спосіб стягнення аліментів, стягнутих рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05 вересня 2016 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягненням дитиною повноліття.

В обґрунтування позову про зміну способу стягнення аліментів та зменшення розміру таких, позивач посилається, що на даний час у нього важкий матеріальний стан, він не працює, крім того змінилося сімейне становище, на його утриманні знаходиться ще один син від другого шлюбу, тому аліменти, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 від першого шлюбу, мають бути змінені з 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно з частиною першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

У ч. 1 ст. 192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України способами утримання дитини є стягнення у частці від доходу матері чи батька або у твердій грошовій сумі.

При цьому право на зміну способу утримання дитини належить лише одержувачу аліментів.

За змістом ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів.

Таким чином, позивач у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, може звернутись до суду про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 05 грудня 2017 року у справі № 298/1124/17, тобто може просити суд зменшити розмір частки його доходів, яка стягується як аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 .

Однак позивач, звертається в даному випадку до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду від 05 грудня 2017 року, та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи позивача суд не приймає до уваги з тих підстав, що згідно з рішенням суду від 05 грудня 2017 року аліменти з позивача стягуються у частці від його заробітку (доходу), а за змістом ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів може бути змінений за рішенням суду лише за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, Сімейний кодекс України вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду №539/3532/18 від 24.02.2020 року.

Отже, на підставі викладеного та враховуючи положення ч. 3 ст. 181 СК України, за приписами якої право вибору способу стягнення аліментів належить саме одержувачу аліментів, вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів та стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, не підлягають задоволенню, відтак у позові слід відмовити.

Тому, керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 180, 182, 192 СК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру та зміну способу виконання стягнення аліментів на утримання дитини відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Головуюча: Гевці В. М.