Справа № 127/1244/21
Провадження № 22-ц/801/1946/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 рокуСправа № 127/1244/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину від 10 лютого 2021 року у справі № 127/1244/21,

Ухвалу постановила суддя Луценко Л. В.

Ухвалу постановлено у м. Вінниці

Повний текст ухвали складено 25 червня 2021 року,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання цієї заяви і до досягнення дитиною повноліття.

10 лютого 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 227 грн.

Судовий наказ про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

24 червня 2021 року боржник ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу від 10 лютого 2021 року, у якій зазначив, що з 19 липня 2011 року їхній із стягувачем ОСОБА_2 неповнолітній син ОСОБА_3 проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Мати дитини не надавала матеріальну допомогу на утримання сина та участі у його вихованні не приймала. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2011 року у справі № 2-1330-2011 визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 із ним батьком дитини, а тому підстави для стягнення аліментів на дитину з нього на користь матері дитини відсутні.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2021 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у справі № 127/1244/21 від 10 лютого 2021 року та повернуто її заявнику.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 , пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування і недоведеність судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та винести постанову, якою задовольнити його заяву про скасування судового наказу від 10 лютого 2021 року.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи в обґрунтування заяви про скасування судового наказу, який підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що з 19 липня 2011 року неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з ним і перебуває на його утриманні, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2011 року у справі № 2-1330-2011 визначено місце проживання дитини із ним, а тому мати дитини стягувач ОСОБА_2 не має права на стягнення аліментів на сина. Також позивач зазначив, що ЦПК України не містить жодних вимог щодо форми і змісту заяви про скасування судового наказу, а також необхідності супроводження її документами, що обґрунтовують заперечення боржника; на стадії розгляду заяви про скасування судового наказу суд не повинен досліджувати докази, оскільки наявність заяви про скасування судового наказу свідчить про незгоду боржника з цим наказом, а отже про наявність спору.

Стягувач ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви про скасування судового наказу заявникові розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу і повернув її заявникові у зв`язку з тим, що відповідно до ст. 170 ЦПК України у боржника відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Судом встановлено, що 10 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_2 судом першої інстанції видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 15 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 28).

Пунктами 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4); заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Згідно з частинами сьомою та восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 4 розділу V цього Кодексу.

Отже, діючими нормами Цивільного процесуального законодавства не передбачено можливості подання боржником заяви про скасування судового наказу, виданого за вимогою про стягнення аліментів.

За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про повернення заяви про скасування судового наказу заявникові у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів. При цьому суд першої інстанції правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі, що в даному випадку боржник має право звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, що передбачено ч. 7 ст. 170 ЦПК України, або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 в тому, що судовий наказ підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що з 19 липня 2011 року неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з ним і перебуває на його утриманні, і рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2011 року у справі № 2-1330-2011 визначено місце проживання дитини із ним, а тому мати дитини стягувач ОСОБА_2 не має права на стягнення аліментів на сина, правильного висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки скасування судового наказу про стягнення аліментів не передбачено нормами цивільного процесуального законодавства.

Із доданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що заочним рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 08 липня 2011 року у цивільній справі № 2-1330-2011, яке набрало законної сили 19 липня 2011 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 (а. с. 46-47). Ці обставини не були відомі суду на час видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину, у зв`язку з чим доводи боржника заслуговували б на увагу у випадку перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги про те, що ЦПК України не містить жодних вимог щодо форми і змісту заяви про скасування судового наказу, а також необхідності супроводження її документами, що обґрунтовують заперечення боржника; на стадії розгляду заяви про скасування судового наказу суд не повинен досліджувати докази, оскільки наявність заяви про скасування судового наказу свідчить про незгоду боржника з цим наказом, а отже про наявність спору, є безпідставними з огляду на те, що вимоги щодо форми і змісту заяви про скасування судового наказу визначені статтею 170 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу та повернув таку заяву не з підстав подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу чи неподання доказів на підтвердження зазначених у цій заяві обставин, а з тих підстав, що відповідно до ст. 170 ЦПК України у боржника відсутнє право на звернення до суду із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин