РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Мукачево Справа №303/7820/20

2/303/438/21

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк»

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього інфляційних втрат за час прострочення в сумі 18423,90 гривень, 3% річних в сумі 8298,33 гривень та 311,51 доларів США, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за несвоєчасне виконання рішень Мукачівського міськрайонного суду по справі №2-924/10 від 22.04.2010 та від 04.09.2018 по справі №303/1561/18.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 квітня 2010 року (далі - Заочне рішення) присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 2 жовтня 2008 року № 043-2008-2851 (далі Кредитний договір 1) у сумі 92119,51 гривень.

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 4 вересня 2018 року (далі Рішення) стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 2 жовтня 2008 року № 043-2008-2851 (далі Кредитний договір) у сумі 5000,00 доларів США.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо укладання Кредитного договору, а також надання кредитних коштів та неповернення їх відповідачем не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути інфляційні втрати за час прострочення в сумі 18423,90 гривень та 3% річних в сумі 8298,33 гривень, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за несвоєчасне виконання Заочного рішення, а також 311,51 доларів США за несвоєчасне виконання Рішення.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи суд виходить з того, що ст. 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов`язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виконання своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом відповідач в порушення статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України не виконав, внаслідок чого позивачем було пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами (справа №2-924/10 та справа №303/1561/18).

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію (яка продубльована в наступних за нею постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 675/869/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 155/1315/15-ц та ін.) про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на те, що грошове зобов`язання у відповідача виникло з дати набуття Заочним рішенням та Рішенням законної сили, і відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто позивач має право на отримання:

- 3% річних від простроченої суми за невиконання Заочного рішення за період з 01.10.2017 по 30.09.2020 у сумі 8298,33 гривень;

- 3% річних від простроченої суми за невиконання Рішення за період з 04.09.2018 по 30.09.2020 у сумі 311,51 доларів США.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання.

Невиконане грошове зобов`язання, на яке позивач просить нарахувати інфляційні втрати, є не зобов`язанням за договором позики, вираженим в іноземній валюті, а трансформується зобов`язання, яке випливає із Заочного рішення, яке відповідачем не виконується.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день звернення. Отже, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість визнано правомірним.

Оскільки зазначене зобов`язання визначене Заочним рішенням виключно у грошовій одиниці - гривні, то у зв`язку з його невиконанням позивач має право на стягнення інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, звертаючись до суду з позовом АТ «Універсал Банк», просив стягнути з відповідачів інфляційні втрати за період з жовтня 2017 року по вересень 2020 року, при цьому вимогу про стягнення індексу інфляції за період існування між сторонами у справі грошового зобов`язання в іноземній валюті - доларах США, позивач не пред`являв, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Беручи до уваги, що втрати, пов`язані з інфляційними процесами в державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів внаслідок неповернення тіла кредиту, як за умовами договору, так і за рішенням суду, суд вважає, що зазначені позовні вимоги є обґрунтованими.

Крім того, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена правова позиція зазначена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням Заочного рішення та Рішення зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до повного виконання судового рішення.

Враховуючи те, що позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання та 3% річних, а відповідачем не надано доказів повного виконання зобов`язань за Кредитним договором, не спростованого наданих позивачем розрахунків вказаних сум, вимоги за предметом позову підлягають задоволенню.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню сума 2102,00 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 273, 279, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,

УХВАЛИВ:

1. Позов акціонерного товариства «Універсал Банк» - задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» суму 18423,90 гривень інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по вересень 2020 року за прострочення виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.04.2010 у справі №2-294/10.

2.1. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» суму 8298,33 гривень 3% річних за прострочення виконання зобов`язання визначеного рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.04.2010 у справі №2-294/10 за період з 01.10.2017 по 30.09.2020.

2.2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» суму 311,51 доларів США 3% річних за прострочення виконання зобов`язання визначеного рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.09.2018 у справі №303/1561/18 за період з 04.09.2018 по 30.09.2020.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» суму 2102,00 гривень у відшкодування судових витрат.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

6. Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк» (04114 м.Київ, вул Автозаводська, 54/19, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Суддя В.В. Кость