Справа № 152/367/21
УХВАЛА

іменем України

24 березня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/367/21

Провадження №2-з/152/4/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Шаргородського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

встановив:

22.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Разом із позовом ОСОБА_1 подала до Шаргородського районного суду заяву про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить забезпечити поданий нею до відповідача позов про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини шляхом заборони ОСОБА_2 виїжджати за кордон (покидати межі території України) до закінчення розгляду цієї справи Шаргородським районним судом; у разі задоволення її клопотання про призначення судово-генетичної експертизи зобов`язати ОСОБА_2 надати необхідні зразки для її проведення (а.с.11).

Мотивуючи заяву ОСОБА_1 зазначила, що ефективний захист прав її інтересів та інтересів дитини матиме місце лише у тому разі, коли відповідач не буде уникати від участі в судових засіданнях та надасть необхідні зразки своєї крові, слини, нігтів, волосся тощо для проведення судової генетичної експертизи.

При цьому, ОСОБА_1 при вирішенні вказаної заяви покликається на норми ст.43, ч.ч.2, 3 ст.150, ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 1 статті 152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається, в тому числі, одночасно з пред`явленням позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи…

Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (ч.10 ст.153 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі (ч.6 ст.151 ЦПК України).

В порушення п.2 ч.1 ст.151 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначила у заяві про забезпечення позову номер і серію паспорта відповідача (для фізичних осіб - громадян України), за наявності.

Також, в порушення п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України, ОСОБА_1 не зазначила обґрунтування необхідностісаме таких заходів забезпечення позову, як заборона ОСОБА_2 виїжджати за кордон (покидати межі території України) до закінчення розгляду цієї справи Шаргородським районним судом та у разі задоволення її клопотання про призначення судово-генетичної експертизи зобов`язати ОСОБА_2 надати необхідні зразки для її проведення, враховуючи, що відомості про виїзд останнього за кордон відсутні, а клопотання про призначення експертизи не розглядається судом до вирішення питання про відкриття провадження у справі.

До того ж, в порушення п.4 ч.1 ст.151 ЦПК України, ОСОБА_1 зазначає видом забезпечення позову заборону виїзду ОСОБА_2 за межі кордону України в порядку, передбаченому ч.ч.2, 3 ст.150 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що заборона виїзду особи за межі кордону України не є видом забезпечення позову і не передбачена як вид забезпечення позову в ст.150 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/5842/16-ц та у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №288/162/19, які суд враховує при розгляді і вирішенні заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві здійснювати виїзд за кордон не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.

До того ж, суд звертає увагу, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є не видом забезпечення позову, а, відповідно до вимог ст.441 ЦПК України, процесуальним питанням, пов`язаним із виконанням судових рішень у цивільних справах, тоді як у цій справі судове рішення ще не ухвалено.

Також, у порушення ч.6 ст.151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову не додано документа, що підтверджує сплату судового збору.

Так, згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).

За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.

Відповідно до п.п.4 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду заяви про забезпечення позову фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня становить 2270 гривень.

Проте, в порушення вимог ч.5 ст.151 ЦПК України, до заяви про забезпечення позову не додано доказів про сплату заявником судового збору, який слід сплатити у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову, відповідно до вимог ч.10 ст.153 ЦПК України, підлягає поверненню заявнику, оскільки подана з порушенням вимог ст.151 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7, 149-153, 247, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Ухвала складена та підписана 24.03.2021 року.

Суддя: