Єдиний номер справи 477/2640/19
Провадження 22-ц812/557/21 Головуючий по 1 інстанції Гуденко О.В.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Колосова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020р.

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про виселення та зняття з реєстрації,

встановила:

У жовтні 2019р. ПАТ «Дельта Банк» пред`явило позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 та зняття з реєстраційного обліку за цією ж адресою.

Позивач зазначав, що 10 червня 2008р. ОСОБА_1 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір, за яким отримала 139000 дол. США.

Належне виконання кредитних зобов`язань забезпечено іпотекою належного позичальнику житлового будинку АДРЕСА_1 за забезпечувальним договором від 10 червня 2008р.

Право вимоги за цими кредитними та забезпечувальними зобов`язаннями на підставі договору купівлі-продажу з ПАТ «УкрСиббанк» від 08 грудня 2011р. перейшло до позивача.

З 18 лютого 2014р. позивач набув право власності на вказаний житловий будинок на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а тому відповідачі, які зареєстровані в цьому будинку не мають права ним користуватись.

Посилаючись на вказані обставини, позивач на підставі ст.109 ЖК УРСР, ст.40 Закону України «Про іпотеку» просив про задоволення його вимог.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог про виселення, суд виходив з того, що відповідач хоча й придбала житловий будинок за кредитні кошти, однак відсутні підстави для задоволення цих вимог.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 391 Цивільного кодексу України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (частина третя статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду.

Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини третьої статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18).

Визначення того, чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення справи та застосування відповідної норми статті 109 ЖК Української РСР.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2008р. ОСОБА_1 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір, за яким отримала 139000 дол. США. (еквівалентно 674011 грн.) до 09 червня 2038р. під 13,35% на придбання житлового будинку.

Виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_3 та договором іпотеки, укладеним 10 червня 2008р. між ОСОБА_1 з АКІБ «УкрСиббанк», предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1 , належний іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, ринковою вартістю 683528 грн. та майнові права на земельну ділянку площею 301 м2 за цією ж адресою для обслуговування житлового будинку, ринковою вартістю 145849 грн.

18 лютого 2014р. право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Право вимоги за кредитними та забезпечувальними зобов`язаннями ОСОБА_1 від 10 червня 2008р. на підставі договору купівлі-продажу з ПАТ «УкрСиббанк» від 08 грудня 2011р. перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

Крім позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 у вказаному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наведені факти свідчать про те, що переданий позичальником в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_2 придбавався за кредитні кошти, а тому наявні правові підстави, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР для виселення відповідачів без надання їм іншого житла.

При вирішені даної справи судом апеляційної інстанції враховувався висновок Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові від 24 червня 2020р. у справі №139/839/19.

В той же час, колегія суддів по суті погоджується з рішенням суду в частині відхилення вимог про зняття з реєстраційного обліку, так як останні не були обумовлені незаконністю реєстрації відповідачів у житловому будинку, а тому рішення суду про їх виселення відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання (затверджено постановою КМУ від 02.03.2016р. №207) буде слугувати підставою для компетентного органу для вчинення таких дій.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в частині вимог про виселення в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2020р. в частині вимог про виселення скасувати і ухвалити нове рішення про їх задоволення.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 31 березня 2021р.

Головуючий: Судді: