Справа № 128/2697/20
Провадження № 22-ц/801/1614/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 рокуСправа № 128/2697/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Стадника І.М.,

з участю секретаря судового засідання: Файчук Я.В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Лука-Мелешківська сільська рада Вінницького району Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Карпінської Ю.Ф., в залі суду,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Вказана заява мотивована тим, що позивач, бажаючи скористатись своїм правом на спадкування за заповітом, звернувся до державної нотаріальної контори із письмовою заявою для оформлення спадщини після смерті свого діда - ОСОБА_2 , однак в оформленні спадщини нотаріусом йому було відмовлено, оскільки у свідоцтві про право приватної власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , виданому Яришівською сільською радою Тиврівського району Вінницької області 05 січня 1990 року та в технічному паспорті на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , невірно зазначені особисті дані ОСОБА_2 , а саме: « ОСОБА_3 », замість вірного « ОСОБА_2 ».

Заявником зазначено, що вищевказані помилки було допущено виконавчим комітетом Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, яким видано свідоцтво про право приватної власності на будинковолодіння.

У заповіті, складеному 06 червня 2012 року ОСОБА_2 , зазначено його особисті дані як « ОСОБА_2 ».

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17 січня 2020 року у справі №128/3018/19 встановлено факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був дідусем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наведені вище обставини стали підставою для звернення в суд із заявою, в якій заявник з посиланням на те, що вказані факти належності даних правовстановлюючих документів мають для нього юридичне значення і впливатимуть на оформлення ним спадкових прав, просив встановити факт належності померлому ОСОБА_2 свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , виданого Яришівською сільською радою Тиврівського району Вінницької області 05 січня 1990 року та технічного паспорта на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , інвентарний номер 99, виданого 05 січня 1990 року.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року в задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів, які б підтверджували належність спадкодавцю правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право власності на будинковолодіння, при цьому надана копія технічного паспорта не є документом, що встановлює виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представником ОСОБА_1 адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем, з посиланням на його незаконність та порушення норм матеріального права, подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року скасувати та постановити нове, яким заяву задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що від встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа на будинковолодіння померлому ОСОБА_2 , залежить виникнення спадкових прав на житловий будинок у заявника, при цьому останній не має іншої можливості встановити даний факт.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року залучено Лука-Мелешківську сільську раду Вінницького району Вінницької області в якості правонаступника Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області до участі у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов до суду 17 вересня 2021 року, представник Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області при вирішенні справи покладається на розсуд суду та просить врахувати висловлені у відзиві пояснення, зазначаючи, що єдиним документом, який перебуває на зберіганні та у розпорядженні Лука-Мелешківської сільської ради є погосподарська книга за 1986-1990 роки, з якої вбачається, що головою домогосподарства по АДРЕСА_2 є « ОСОБА_3 » та містить виправлення з імені « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». У зв`язку з викладеним, достовірно зазначити причину неправильного значення імені спадкодавця « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 » у свідоцтві про право особистої приватної власності на домоволодіння АДРЕСА_1 від 05 січня 1990 року, Лука-Мелешківська сільська рада не може.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Покоєвич А.О. апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній обставини.

Представник Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області Слізяк Н.Р. у судовому засіданні при вирішенні справи поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

У частині першій статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені в порядку окремого провадження, який не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц, провадження № 14-505цс19).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просить встановити факт належності померлому ОСОБА_2 свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , виданого Яришівською сільською радою Тиврівського району Вінницької області 05 січня 1990 року та технічного паспорта на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , інвентарний номер 99, виданого 05 січня 1990 року, оскільки факт належності даних правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення і впливатиме на оформлення ним спадкових прав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Яришівка, Тиврівського району Вінницької області помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 11.10.2017 (а.с. 6).

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 06.06.2012 залишив заповіт, посвідчений секретарем Яришівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за №22, яким заповів все своє майно, яке на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, своєму онуку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією даного заповіту (а.с. 9).

З першої сторінки копії технічного паспорта на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого 1990 року, а також з копії свідоцтва № НОМЕР_2 про право особистої власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виданого 05.01.1990 на підставі рішення виконкому Тиврівської районної Ради народних депутатів №143 від 21.07.1988, вбачається, що їх було видано (мова оригіналу російська) на ім`я « ОСОБА_6 » (а.с. 7, 8).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17.01.2020 по справі №128/3018/19 встановлено факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був дідусем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією даного рішення (а.с. 25-26).

З копії спадкової справи №19/2018, заведеної приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л.С. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , вбачається, що із письмовою заявою про прийняття спадщини за заповітом у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори звернувся лише ОСОБА_1 . Будь-які інші заяви в матеріалах цієї спадкової справи відсутні (а.с. 37-48).

Як на обґрунтування вимог у цій справі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що відсутність встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа на будинковолодіння померлому ОСОБА_2 позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позасудовому порядку. Таким чином, позивач звернувся до суду із метою захисту свого спадкового права.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, колегія суддів зазначає, що встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа на будинковолодіння за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19.

У порушення вищевказаних положень закону суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилася, що свідчить про неможливість встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа на будинковолодіння за померлою особою. Вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Крім того, як зазначено вище, з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2018 року ОСОБА_1 звертався до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак ні відмови нотаріуса у задоволенні вказаної заяви, ні будь яких інших доказів на прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не перевірив факт відсутності спору про право та відсутність інших осіб, на права яких може вплинути рішення.

За змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, місцевий суд не врахував положення закону про те, що дієздатність та правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю, не перевірив відсутність спору про право та відсутність інших осіб, на права яких може вплинути рішення та не зробив правового висновку про те, чи є обраний позивачем спосіб належним способом судового захисту, у результаті чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення з підстав, зазначених вище у цій постанові.

Інших вимог, які б могли бути предметом розгляду в суді та відновлювали б порушене, на думку заявника його право на спадщину, ним не заявлено.

Враховуючи наведене, у суду не було підстав для розгляду заяви ОСОБА_1 по суті у порядку окремого провадження, а тому відповідно до положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України така заява підлягала залишенню без розгляду із роз`ясненням заінтересованій особі, що вона має право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із залишенням заяви без розгляду з підстав передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, тобто за наявності чітко встановлених у законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом.

Одночасно заявникові слід роз`яснити його право подати позов на загальних підставах з певними вимогами, до відповідних осіб, які повинні брати участь у розгляді справи.

Судові витрати у справі слід залишити за сторонами, оскільки, відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України встановлено таку особливість розгляду справ окремого провадження, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутись за вирішенням даного спору в порядку позовного провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

І. М. Стадник