КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4572/19
Провадження № 6/488/132/21
УХВАЛА

Іменем України

30.09.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Глубоченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, -

встановив:

Головний державний виконавець Корабельного ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корнієнко В. звернулася до суду із даним поданням, в обґрунтування якого вказав, що на виконанні в Корабельному ВДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 65280422, з примусового виконання виконавчого листа № 2/488/584/20 (488/4572/19), виданого 10.02.2021 року Корабельним районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором позики з ОСОБА_2 від 07.01.2017 р. у розмірі 250 000,00 грн., на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

28.04.2021 року головним державним виконавцем Корнієнко В.А. відкрите виконавче провадження № 65280422 з примусового виконання вказаного виконавчого документа, про що винесена відповідна постанова, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Перевіркою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , на яку потрібно звернути стягнення згідно виконавчого документа (на 1/2 частину) належить:

- 1/2 частина ОСОБА_1 ;

- 1/2 частина ОСОБА_3 .

Відповідно до виконавчого документа боржником визначено: ОСОБА_4 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ОСОБА_4 не значиться інформація про належність їй права власності на 1/2 частку майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою. АДРЕСА_3 яка належала померлій ОСОБА_1 .

Отже, за наявною інформацією боржник фактично не одержав або не зареєстрував у відповідному законом порядку майно (спадщину), на яку, згідно виконавчого листа по справі № 2/488/584/20 (488/4572/19) виданого 10.02.2021 Корабельним районним судом м. Миколаєва, слід звернути стягнення в рахунок погашення боргу, що перешкоджає виконанню судового рішення.

На підставі викладеного, головний державний виконавець звернувся до суду з даним подання для вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Згідно ч. 11 ст. 440 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Дослідивши подання та додані до нього письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.01.2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно було задоволено, та звернуто стягнення в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором позики з ОСОБА_2 від 07.01.2017 р. у розмірі 250 000,00 грн., на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Із мотивувальної частини постанови Миколаївського апеляційного суду від 20.01.2021 року вбачається, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_1 є ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , які спадщину прийняли в установленому законом порядку.

На виконання постанови Миколаївського апеляційного суду 10.02.2021 року Корабельним районним судом м. Миколаєва були видані відповідні виконавчі листи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який володіє цим майном спільно з іншими особами.

Як вище зазначено спадкоємцями ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які спадщину прийняли, і вона складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Проте, частки спадкоємців на даний час не визначені.

У такому випадку виконавцю потрібно було звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно із іншими особами.

Крім того, слід зазначити, що державний виконавець у своєму поданні взагалі не зазначає, щодо якого нерухомого майна необхідно вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно, його адресу, та інші дані, що ідентифікують це майно.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 260, 353, 440 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Селіщева