Провадження № 2/761/405/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва:

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

позивача: ОСОБА_1

та представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про усунення перешкод у користуванні майном загального користування, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.01.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено у спрощене позовне провадження із викликом сторін.

Після проведення повторного автоматичного розподілу у зв`язку з надання судді Кондратенко О.О. відпустки по вагітності та пологам за розпорядження керівника апарату від 20.10.2020 року справу було передано судді Осаулову А.А., який ухвалою від 21.10.2020 року призначив у справі спрощене позовне проваження із викликом сторін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав раніше заявлене до суду 01.04.2019 року клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що спір щодо цього предмету вже було розглянуто судом у 2014 році та в задоволенні позову було відмовлено. В подальшому судом було закрито провадженні у цій справі неодноразово. Між тим, ОСОБА_1 в 2018 році знову звернулась із цим позовом до суду про той самий предмет і з тих же підстав, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Позивач вважає вказану заяву необгрунтованою, оскільки вона вперше у користувач житлового приміщення подала цей позов до суду, а тому має право на захист своїх прав в суді.

Заслухавши думку присутніх представників учасників, дослідивши зміст позовних вимог і вимог заяви про закриття, суд прийшов до наступних висновків.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрали законної сили рішення або ухвала про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Згідно наявних документів і копії рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23.05.2014 року, що набуло законної сили згідно ухвали Апеляційного суду м.Києва від 20.08.2014 року, то останнє було прийнято у спорі не між тими ж самими сторонами, але про той самий предмет і з тих же самих підстав, що і поданий у цій справі позов до суду.

Крім того, в матеріалах справи міститься ухвала суду Шевченківського районного суду м.Києва від 08.02.2017 року про закриття провадження у справі за позовом іншого позивача ОСОБА_4 до цих же відповідачів про той самий предмет і з цих же підстав.

По цій же справі позивачем є ОСОБА_1 як користувач житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , а тому справа не може бути закрита на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки спір виник між іншими сторонами, ніж у вищевказаних справах.

Крім того, позовні вимоги стосуються захисту порушених, на думку позивача прав, як користувача житлового приміщення, а тому такі права підлягають судовому захисту шляхом розгляду і вирішення позову по суті вимог.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції). У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції. З метою уникнення надмірного формалізму та неправомірного обмеження доступу до суду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з наведених підстав.

Керуючись ст. ст. 13, 255, 256, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 від 01.04.2019 року про закриття провадження у цивільній справі №761/41017/18.

У відповідності до вимог ст..353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: А.А.Осаулов