УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Полонця С.М.,

секретаря с/з Глущенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення.

21.09.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Крижова М.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 за безпідставністю та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю спору, провадження в справі закрити, а судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивачів.

23.09.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Крижова М.О. надійшла заява, в якій він просить закрити провадження у справі та вирішити питання розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги ОСОБА_3 в сумі 4000 грн. та стягнути зазначені витрати з позивача ОСОБА_1

27.09.2021 року до суду від позивачів надійшла заява про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що відповідачі 21.09.2021 року виселились із спірного житла і передали ключі, а тому подальший розгляд справи вважають недоцільним у зв`язку з фактичним задоволенням позовних вимог.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі №522/8782/16-ц.

З огляду на те, що відповідачі виселилися із квартири, належної на праві власності позивачу ОСОБА_1 лише 19.09.2021 року, а тому предмет позову припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок виконання відповідачами заявлених до них вимог, що не є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

З огляду на подання позивачами заяви про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, така заява підлягає до задоволення.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивачів це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивачів, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивачів, так як це є їх диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивачів, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

За змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивачів були ними здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяли позивачі недобросовісно та пред`явили необґрунтований позов; чи систематично протидіяли правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісні позивачі мали на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідачів; чи були дії позивачів умисні та який ступінь їх вини й чим це підтверджується.

При цьому, судом встановлено, що заява представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Крижова М.О. взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивачів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення позивачів до суду із заявою про залишення їх позову про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість їх позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінене як необґрунтовані дії позивачів, так як це їх право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Враховуючи вищенаведене, заява представника відповідача про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 5 ст. 142, п. 2 ч. 1 ст. 255, п. 5 ч. 1 ст.257, 259-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяви представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Крижова Максима Олександровича про закриття провадження у справі та стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, залишити без задоволення.

Заяву позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду, задовольнити.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення , залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: