Справа № 128/1326/18
Провадження № 22-ц/801/483/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 рокуСправа № 128/1326/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участі секретаря Ліннік Я. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Череватим Петром Миколайовичем, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 03 грудня 2020 року в м. Вінниці суддею цього суду Бондаренко О. І., зі складанням його повного тексту 10 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, мотивуючи його тим, що 19 січня 2018 року на автодорозі сполученням Немирів Вінниця, поблизу с. Щітки, Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , керуючи мікроавтобусом «Renault Trafik», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Вінниці, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито справу про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

У зв`язку із пошкодженням з вини відповідача автомобіля позивача, останньому спричинена майнова шкода, яка відповідно до висновку експертного дослідження №12-2/97 від 02 лютого 2018 року, проведеного КНДЕКЦ МВС України, становить 949793 грн. 90 коп.

Водночас, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», яка повідомила позивача, що страхова виплата в сумі 100000 грн. буде здійснена йому через систему Private money в строки, визначені законодавством.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдані збитки в розмірі 849 793,90 грн (949 793,90 грн. (фактичний розмір шкоди) - 100 000,00 грн. (страхове відшкодування)), ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду (збитки), заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 849793,90 грн., а також судовий збір в розмірі 8850, 34 грн.

На стадії підготовчого провадження 24 вересня 2019 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, у якій ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду (збитки), заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 728760,75 грн., а також судовий збір в розмірі 7287, 76 грн (т. 1, а. с. 160-163).

Вказана заява мотивована тим, що відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду за формулою: 949793,90 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) 121033,15 грн (вартість автомобіля у пошкодженому стані) -100000 грн (страхове відшкодування) = 728760,75 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року вказану заяву прийнято до розгляду (т. 1, а. с. 184).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначив, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09 березня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшли клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П. М. про виклик судового експерта та про долучення нових доказів.

В судовому засіданні 09 березня 2021 року, порадившись на місці, апеляційний суд ухвалив не приймати до розгляду нові докази, додані до відповідного клопотання від 09 березня 2021 року адвокатом Череватим П. М., оскільки згідно з ч. 8 ст. 83 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, чого заявником не доведено, а судом не встановлено. Водночас, судом задоволено клопотання адвоката Череватого П. М. про виклик для допиту у судове засідання суду апеляційної інстанції експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Левченка Сергія Юрійовича та викликано останнього у наступне судове засідання 25 березня 2021 року.

22 березня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Череватого П. М. про призначення судової автотоварознавчої експертизи, у якому також заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи DVD-диску, на якому містяться кольорові фотографії пошкодженого автомобіля, зроблені експертом ОСОБА_3 під час проведення експертного автотоварознавчого дослідження.

В судовому засіданні 25 березня 2021 року, порадившись на місці, апеляційний суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання призначення судової автотоварознавчої експертизи, оскільки згідно з ч. 8 ст. 83 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, чого заявником не доведено, а судом не встановлено. Водночас, судом задоволено клопотання адвоката Череватого П. М. про долучення до матеріалів справи DVD-диску у зв`язку з тим, що фотографії, які містяться на цьому диску, фактично не є новими доказами, оскільки містяться у матеріалах справи в роздрукованому вигляді в додатках до висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 12-2/97 від 02 лютого 2018 року.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, оскільки наданий позивачем висновок експертизи від 02 лютого 2018 року є недостовірним, а висновок експертизи від 25 жовтня 2018 року є неналежним доказом.

Із такими висновками суду не можна погодитись з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито справу про притягнення його до адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення (т. 1, а. с. 108).

З цієї постанови видно, що 19 січня 2018 року на автодорозі сполученням Немирів Вінниця, поблизу с. Щітки, Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 , керуючи мікроавтобусом «Renault Trafik», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Вінниці, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно технічного паспорту НОМЕР_3 власником автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 87).

Відповідно до повідомлення про виплату № 17-05/3112 від 06 березня 2018 року ПрАТ «СК «Провідна» повідомила ОСОБА_1 про те, що страхова виплата події від 19 січня 2018 року, в якій пошкоджений автомобіль «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , за Договором страхування № АК/7219224/0202/17 від 25 вересня 2017 року в сумі 100000 грн. буде здійснена через систему Private money в строки, визначені законодавством (т. 1, а. с. 88).

У висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 12-2/97 від 02 лютого 2018 року (т. 1, а. с. 90-107) судовий експерт дійшов наступних висновків: вартість відновлювального ремонту автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, станом на дату проведення дослідження, становить 1 322 840,16 грн; матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті ДТП, станом на дату проведення дослідження, становить 949 793,90 грн.

У розділі «Дослідження» вказаного висновку зазначено, що при проведенні зовнішнього огляду, у зв`язку з відсутньою акумуляторною батареєю, не надається можливим встановити дійсний пробіг за даними лічильника одометра; факторів, що впливають на коригування вартості КТЗ в залежності від умов догляду, зберігання та експлуатації не встановлено.

Експертом зазначено, що висновки дослідження є достовірними, зокрема, за умови: показання одометру (лічильника пробігу) КТЗ відповідають його дійсному пробігу, а одометр не піддавався впливу з метою фальсифікації його показників (стор. 5 висновку).

У розділі «Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ» вказаного висновку від 02 лютого 2018 року зазначено, що у зв`язку з непрацюючою акумуляторною батареєю, встановити фактичний пробіг досліджуваного КТЗ на момент візуального огляду не надається можливим. Відповідно до п. 7.11 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (далі - Методика), у разі якщо одометр технічно несправний або встановлено факт зміни чи втручання, що призвело до зміни показань пробігу КТЗ, у подальших розрахунках слід виходити з нормативного пробігу, тому коефіцієнт Г(к) приймається, таким, що дорівнює нулю (стор. 8 висновку).

Коригування ринкової вартості КТЗ, отриманої із застосуванням порівняльного підходу, визначався експертом за формулою С=С(ср)*(1+-(Г(к)/100)+-(Д (з)/100))+-С(дод), використовуючи отримані числові показники: С=949793,90*(1+-(0,0/100)+-(0,0/100)) +-0,00=949793,90.

Отже, експертом під час визначення ринкової вартості транспортного засобу «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , було враховано, що під час проведення зовнішнього огляду, у зв`язку з відсутньою акумуляторною батареєю, не можливо було встановити дійсний пробіг за даними лічильника одометра, тому суд першої інстанції дійшов помилково висновку про те, що у висновку експертизи від 02 лютого 2018 року зазначені вихідні дані, які є взаємовиключні, так як показання одометра встановити не вдалось.

У висновку за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 5011/18-21 від 25 жовтня 2018 року, виконаного експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т. 1, а. с. 169-180), проведеного на підставі матеріалів експертного дослідження № 12-2/97 від 02 лютого 2018 року, експерт дійшов висновку, що розрахункова дійсна ринкова вартість автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , у пошкодженому стані на 17 жовтня 2018 року без врахування попиту на ринку регіону та терміну реалізації складає 121 033, 15 грн.

Згідно ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів.

Статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Висновки суду першої інстанції про те, що висновок експертного дослідження від 02 лютого 2018 року не є належним доказом розміру збитків, оскільки не містить даних показників одометру, тому неможливо визначити його дійсний пробіг, а експертом неправомірно використовувався нормативний пробіг, апеляційний суд вважає помилковими з огляду на таке.

Згідно п. 5.5. Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: установити пробіг за одометром. Згідно методики встановлені обмеження щодо достовірності дослідження, з яких встановлено, що висновки цього дослідження є достовірними за таких умов: показання одометра (лічильника пробігу) КТЗ відповідають його дійсному пробігу, а одометр не піддавався впливу з метою фальсифікації його показів.

Відповідно пункту 7.11 Методики у разі якщо одометр технічно несправний або встановлено факт його заміни чи втручання, що призвело до зміни показань пробігу КТЗ, у подальших розрахунках слід виходити з нормативного пробігу з врахуванням строку експлуатації автомобіля.

У п. 2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, встановлено, що експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що оскільки на автомобілі позивача була відсутня акумуляторна батарея у зв`язку з пошкодженням цього автомобіля під час ДТП, а експерту заборонено самостійно змінювати об`єкт дослідження, тому відповідно до наведених положень Методики експерт правомірно визначив величину пробігу за нормативним значенням.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 21 квітня 2020 року у справі № 904/3189/19.

Висновки суду першої інстанції про те, що висновок за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 5011/18-21 від 25 жовтня 2018 року, яким визначено утилізаційну вартість належного позивачу автомобіля, є неналежним доказом, оскільки в матеріалах справи відсутній акт дефектування або діагностування на спеціалізованому для «Land Rover Freelander» підприємстві автосервісу, а експертиза була проведена без огляду КТЗ, на підставі матеріалів експертизи від 02 лютого 2018 року, апеляційний суд вважає помилковими з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

За приписами п.п. 7.16, 7.16 Методики ринкова вартість технічно несправного, розукомплектованого КТЗ (зокрема КТЗ, що ввозиться на митну територію України) не може бути меншою за вартість металобрухту складників, що залишилися, з урахуванням витрат на його утилізацію. Якщо вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників розукомплектованого або аварійно пошкодженого КТЗ, перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень, то ринкова вартість такого КТЗ не розраховується. Відновлення такого КТЗ за принципом внеску є економічно недоцільним. У цьому випадку може бути визначена вартість утилізації КТЗ.

Згідно з п. 7.18 Методики вартість утилізації КТЗ визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися, або із застосуванням методу питомої ваги окремої складової КТЗ від ринкової вартості КТЗ.

Вартість технічно справних складників визначається на підставі результатів їх діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності дефектування (п. 7.20 Методики).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не врахував, що у висновку експерта № 5011/18-21 від 25 жовтня 2018 року визначено розрахункову дійсну ринкову вартість автомобіля позивача у пошкодженому стані, а не його утилізаційну вартість, тому дійшов безпідставного висновку про те, що експерт був зобов`язаний проводити дослідження лише з урахуванням акту дефектування або діагностування на спеціалізованому для «Land Rover Freelander» підприємстві автосервісу. Крім того, визнання судом першої інстанції вказаного висновку неналежним та недопустимим доказом у зв`язку з тим, що експертиза була проведена без огляду КТЗ, на підставі матеріалів експертизи від 02 лютого 2018 року, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки за приписами Методики проведення судової експертизи за наявними даними, необхідними для оцінки, є нормативно допустимим.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Таким чином, стаття 1166 ЦК України визначає, що за зобов`язанням, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди, діє презумпція вини завдавача шкоди, тобто на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року в справі № 908/1108/17 вказано, що «при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.».

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, враховуючи необхідність відшкодування потерпілому шкоди, завданої його майну, доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, внаслідок якого автомобілю «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , завдано технічні ушкодження, а відтак власнику цього автомобіля ОСОБА_1 майнову шкоду, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди (збитків), заподіяної внаслідок пошкодження вказаного автомобіля, в розмірі 728760,75 грн.

Висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру майнової шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки, з урахуванням презумпції вини завдавача шкоди, застосовуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений у ст. 13 ЦПК України, враховуючи, що саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються її заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість, ОСОБА_2 не надав суду жодного належного та допустимого доказу на спростування заявленого позивачем розміру майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять альтернативного висновку експертизи щодо розміру шкоди, заподіяної позивачу, інших доказів, які б ставили під сумнів проведені у справі експертні дослідження, а відповідач, інтереси якого представляв адвокат, заперечуючи проти висновків експертних досліджень, не надав суду доказів на їх спростування, не заявляв клопотань про проведення судової експертизи, а отже несе ризики настання для нього негативних наслідків нереалізації його процесуальних прав.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах від 13 травня 2019 року у справі № 369/2403/17, від 24 січня 2019 року у справі № 756/10187/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, у зв`язку з задоволенням позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне судовий збір в розмірі 7287, 76 грн та в розмірі 12746,90 грн, сплачений позивачем за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Череватим Петром Миколайовичем, задовольнити, рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) майнову шкоду (збитки), заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 728760,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_5 ) судовий збір в розмірі 20034,66 грн, сплачений за розгляд справи.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2021 року.