У Х В А Л А

25 березня 2021 року

м. Київ

справа № 675/962/20

провадження № 61-2562ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлосервіс» Ізяславської міської ради про визнання заборгованості незаконною і недійсною, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Житлосервіс» Ізяславської міської ради (далі - КП «Житлосервіс») про визнання заборгованості незаконною і недійсною, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 08 листопада 2017 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу товарів на суму 3 728,00 грн, яким визначено, що оплата вартості цих товарів здійснюється шляхом зарахування цієї суми на особистий рахунок позивача № НОМЕР_1 , в рахунок оплати за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Також, договором обумовлено розрахунок до 15 квітня 2020 року включно, із розрахунку тарифу станом на час укладення договору - 118,01 грн.

Проте, не зважаючи на умови договору, з травня 2019 року позивачу почали надходити рахунки на оплату житлово-комунальних послуг із щомісячно зростаючим боргом, який станом на 01 травня 2020 року становить 2 560,22 грн.

Посилається на те, що на його неодноразові звернення відповідач вказував, що тарифи збільшилися у зв`язку з рішенням Виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 10 квітня 2018 року. Позивач вважає, що це суперечить положенням статті 629, частин другої та четвертої статті 632 ЦК України.

Відповідач на вході до під`їзду будинку на АДРЕСА_1 розмістив оголошення про заборгованість зі сплати послуг у розмірі 2 560,22 грн, такі його дії, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, завдали йому моральних страждань.

Позивач просив визнати заборгованість незаконною і недійсною, зобов`язати відповідача вибачитись за наклеп, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2020 року в позові відмовлено у зв`язку з тим, що позивач обрав спосіб захисту, який не відповідає закону.

Суд першої інстанції, виходив з того, що у позивача, як споживача послуг, є заборгованість зі сплати послуг з утримання і обслуговування житлового будинку і прибудинкової території, нарахування якої є правомірним.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року прийнято відмову позивача від позову в частині відшкодування моральної шкоди.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди визнано нечинним, провадження у справі в цій частині закрито.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2020 року в частині відмови в позові про визнання заборгованості незаконною і недійсною та зобов`язання вчинити дії залишено без змін.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року.

Заявник оскаржує судові рішення в частині відмови про визнання заборгованості незаконною і недійсною, зобов`язання вчинити дії.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

З урахуванням закриття провадження у справі в частині відшкодування моральної шкоди, предметом спору у цій справі є визнання заборгованості незаконною і недійсною, зобов`язання вчинити дії. Справа є незначної складності.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обґрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2020 року та постанова Хмельницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 рокупостановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 вересня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлосервіс» Ізяславської міської ради про визнання заборгованості незаконною і недійсною, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко