Справа № 635/6392/21
Провадження № 2/635/3387/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 вересня 2021 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Назаренко О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Лещенко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення аліментів, додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та надання дозволу про виїзд дитини за кордон,
І. Стислий виклад позиції сторін.
2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Надати дозвіл матері, ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на оформлення документів і навиїздза кордон неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батькаГеращенко Романа Анатолійовича , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 , у період з 30.10.2021 року по 29.10.2022 року до Республіки Німеччини де буде мешкати за адресу реєстрації матері: АДРЕСА_2 .
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 вона знаходилась в шлюбних стосунках від яких мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1083 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.
Дитина за станом здоров`я має низьку тяжких захворювань, а саме:
перебуває на диспансерному обліку у невролога з діагнозом: синдром рефлекторної пірамідної недостатності, вроджена дісплазія з`єднувальної тканини. Регулярно дитина проходить курси реабілітаційного лікування, з раннього дитинства є під наглядом невролога в зв`язку з затримкою моторного розвитку, у ортопеда в зв`язку з плосвальгусною деформацією стоп, у хірурга з пуп очною грижею, у кардіолога- диспластична кардіопатія, що підтверджується копією медичної карти дитини та виписками із медичних карт амбулаторного хворого.
В зв`язку з встановленим діагнозом «Відкрита артеріальна протока» , який підтверджений медичними консультативними висновками рекомендовано хірургічне лікування закриттям ВАП ендоваскулярним шляхом системою Nit Occlud PDA. Крім того у дитини діагностовано подвоєння правої нирки з пузирнозависемою пієлоактазією та вірогідним рефлексом, ліва нирка з гідрокалінозом. В зв`язку з частими захворюваннями на пієліти та пієлонефрити стан дитини дуже погіршився. На даний час дитина проходить додаткові обстеження у клініках м.Харкова та розглядається питання про проведення регулярного діалізу.
Крім того дитина часто страждає на алергічні риніти, а також на атопічний дерматит, що підтверджується консультативними висновками дитячого алерголога. В зв`язку із хімічним забрудненням повітря в м.Маріуполь лікарем алергологом було рекомендовано зміну місця мешкання.
Після припинення сімейних відносин відповідач відмовляється надати у добровільному порядку згоду на виїзд дитини за межі України з метою оздоровлення, яке рекомендовано за станом здоров`я.
22.06.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Гросенгайн, запис про укладення шлюбу Е 45/2019, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22.06.2019 року. Її теперішній чоловік має власну нерухомість для проживання та постійний дохід. Для можливості проведення лікування в Німеччини вона звернулась до HELIOS Privatklinik Лейпциг , надав їм медичну документацію дитини і отримала пропозицію щодо лікування та детального обстеження в зазначеній лікарні, вартість якого становить 750 Євро. Після загального обстеження буде запропоновані варіанти лікування. В зв`язку з тим, що дитина має велику кількість захворювань та слабкий загальний стан здоров`я, проведення операції в Україні неможливо.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення аліментів, додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини та надання дозволу про виїзд дитини за кордон відкрито провадження в спрощеному порядку та призначено на 27.09.2021 року з викликом сторін.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили.
Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
ІІІ.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Як вбачається з свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1083 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
22.06.2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Гросенгайн, запис про укладення шлюбу Е 45/2019, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 22.06.2019 року.
Позивач разом з чоловіком має реєстрацію в Німеччині за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації громадян м.Гросенганй від 27.11.2020 року. Крім того ОСОБА_1 є учасником системи соціального страхування Німеччини, що підтверджується довідкою від 05.07.2021 року
Дитина, ОСОБА_3 , перебуває на диспансерному обліку у невролога з діагнозом: синдром рефлекторної пірамідної недостатності, вроджена дісплазія з`єднувальної тканини. Крім того встановлено діагноз: відкрита артеріальна протока, який підтверджений медичними консультативними висновками та рекомендовано хірургічне лікування закриттям ВАП ендоваскулярним шляхом системою Nit Occlud PDA. У дитини також діагностовано подвоєння правої нирки з пузирнозависемою пієлоактазією та вірогідним рефлексом, ліва нирка з гідрокалінозом. На підтвердження наявних захворювань позивачем надана медична документація: копія консультативного висновку Інституту серця МОЗ України від 22.04.2019 року; копія ехокардіограмми від 22.04.2019 року; копія ехокардіографії від 01.07.2020 року; копія ехокардіографії від 23.06.2021 року; копія консультативного висновку алергологу від 18.06.2021 року; копія виписки з медичної карти від 23.06.2016 року; копія протоколу дослідження від 06.02.2016 року; копія протоколу ультразвукового дослідження нирок від 17.11.2019 року.
Згідно довідки, викладеної у вигляді пропозиції та рахунку на лікування в Німеччини HELIOS Privatklinik Лейпциг, вартість лікування та детального обстеження в зазначеній лікарні за попереднім розрахунком становить 750 Євро.
Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.
Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Нормами ч.1 ст.191Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Враховуючи наявні у справи докази, а саме підтвердження, що батьком дитини є відповідач, участь позивача у вихованні дитини та догляд за її здоровієм, фізичний стан дитини, суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 5000 грн є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини.
Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правила).
Вказані Правила передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску.
Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.
З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;
без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини.
Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справах № 6-15цс17, 235/139/16-ц.
Позивачем підтверджене наявність правових підстав для виїзду дитини, наявність у неї, ОСОБА_1 та її теперішнього чоловіка місця про для проживання, а саме: АДРЕСА_2 , яке закріплено у встановленому законодавством Німеччини порядку, підстави необхідності для виїзду дитини за кордон на лікування, а також зазначено період з 30.10.2021 року по 29.10.2022 року виїзду до Республіки Німеччини.
Суд вважає, що зазначені позивачем обставини позову є обґрунтованими та відповідають нормам законодавства та інтересам дитини, а також враховуючи строк, зазначений в позові для виїзду дитини та необхідність вимог законодавства в частині набрання рішенням законної сили з метою дотримання інтересів всіх сторін, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та розглянути справу з ухваленням заочного рішення.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 185 СК України передбачає, що той із батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягне аліментів не була поставлена, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Зазначена норма відносить до особливих обставин такі обставини, як розвиток здібностей дитини, її хворобу тощо.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно положень ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Вартість проведення обстеження та лікування в Німеччини в лікарні HELIOS Privatklinik Лейпциг за попереднім розрахунком становить 750 Євро, що підтверджується письмовою пропозицією.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
V. Оцінка суду.
Дослідивши зібрані в справі докази, оцінюючи докази зібрані у справі кожен окремо, їх достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.
Відповідно до статей12,81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися а припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладене, вважає, що задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, ОСОБА_3 до Німеччини терміном на рік з метою її медичного обстеження та лікування, стягнення додаткових витрат на лікування дитини, відповідає інтересам дитини та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
За змістом ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подачу до суду позову немайнового характеру позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі з відповідача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 908 грн. На користь позивача та судові витрати в розмірі 908 грн. на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 76-78, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,
позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Надати дозвіл матері, ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , на оформлення документів і навиїздза кордон неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батькаОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 , у період з 30.10.2021 року по 29.10.2022 року до Республіки Німеччини де буде мешкати за адресу реєстрації матері: АДРЕСА_2 .
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова
заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Харківський районний суд Харківської області.
Відомості, що не проголошуються:
позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місцепроживання АДРЕСА_3 ;
представник позивача - адвокат Константинова Ганна Вікторівна, місцепроживання АДРЕСА_4 ;
відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 30 вересня 2021 року.
Суддя О.В.Назаренко