КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3696/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2021 року місто Київ

справа № 761/27223/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила стягнути з КП «Київтеплоенерго» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 62926,38 грн., яка складається з:

матеріального збитку - 59666,28 грн.;

витрат за проведення автотоварознавчого дослідження - 1500 грн.;

витрат за послуги евакуатора - 1760 грн.;

та відшкодувати моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 02 травня 2019 року на вул. Симиренка, 7 в місті Києві прорвало трубу з гарячою водою.

Вказувала, що через даний прорив труби, її автомобіль «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 частково провалився під асфальт та в результаті даної події вказаному транспортному засобу було заподіяно механічних пошкоджень, а їй як власнику автомобіля завдано матеріальний збиток.

Зазначала, що відповідно до Звіту №08/40.05.19 від 10 травня 2019 року вартість матеріального збитку складає 59666,38 грн.

Вказувала, що неюздійснено додаткові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1500 грн. та витрати на послуги евакуатора 1760,00 грн.

Посилалася на те, що внаслідок пошкодження її автомобіля, вона зазнала значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях, крім того пошкодження автомобіля призвело до зміни звичайного ритму її життя.

Вказувала, що обов`язок з утримання теплових мереж, які знаходяться поблизу будинку №7 по вулиці Симиренка в місті Києві покладено на КП «Київтеплоенерго», як балансоутримувача та надавача послуг з теплопостачання, а тому вважає, що КП «Київтеплоенерго» зобов`язане відшкодувати спричинену їй майнову та моральну шкоду.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що теплова траса, на якій трапився порив, перебуває на балансі та обслуговуванні КП «Київтеплоенерго», яке з 01 травня 2018 року стало виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в місті Києві.

Вказувала, що обов`язок з утримання теплових мереж, які знаходяться поблизу будинку №7 по вулиці Симиренка в місті Києві покладено на КП «Київтеплоенерго», як балансоутримувача та надавача послуг з теплопостачання, а тому вважає, що шкода, яка їій заподіяна є прямим наслідком бездіяльності КП «Київтеплоенерго».

Зазначала, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки відео з місця локалізації аварії, процесу витягування транспортного засобу марки «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 з провалини, фото з місця пригоди, відео репортаж програми «сьогодні» на телеканалі «Україна», в якому вона давала інтерв`ю щодо пошкодженого належного їй транспортного засобу, витяги з інтернет ресурсів (сайт kiev.informator.ua, 112.ua) та інше.

22 лютого 2021 року від КП «Київтеплоенерго» на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення залишити без змін. Посилався на те, що з матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що факт заподіяння шкоди з вини відповідача, не зафіксовано належним чином в жодному документі, а тому відсутні підстави для відшкодування позивачу шкоди КП «Київтеплоенерго».

22 лютого 2021 року від позивача надійшли письмові пояснення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

02 травня 2019 року на вул. Симиренка, поряд з будинком № 7 в місті Києві прорвало трубу з гарячою водою.

Позивач вказувала на те, що через даний прорив труби, її автомобіль «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 частково провалився під асфальт та в результаті зазначеної події транспортному засобу було заподіяно механічних пошкоджень, а їй як власнику автомобіля завдано матеріальний збиток.

На місце події було викликано працівників поліції.

З листа Святошинського УП ГУНП у місті Києві від 27 травня 2019 року №145-АЗ/125/54/03-2019, який було направлено на адресу адвоката позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вбачається, що з метою отримання інформації про причину прориву труби з гарячою водою, що мала місце 02 травня 2019 року за адресою: місто Київ, вул. Симиренка, 7 Управління порадило звернутися до КП «Київенерго» та повідомило, що на дану подію здійснювався виїзд бригади Святошинського РУ ГУ ДСНС України у місті Києві.

Відповідно до Звіту №08/40.05.19 від 10 травня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_3 , матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження на дату оцінки складає 59666,38 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що обов`язок з утримання теплових мереж, які знаходяться поблизу будинку №7 по вулиці Симиренка в місті Києві покладено на КП «Київтеплоенерго», як балансоутримувача та надавача послуг з теплопостачання, вважає, що саме КП «Київтеплоенерго» зобов`язане відшкодувати спричинену їй майнову та моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність доказів, які б підтверджували факт протиправної бездіяльності відповідача, його вини в настанні шкідливих наслідків для автомобіля позивача, причинно-наслідкового зв`язку між такою бездіяльністю та наслідками, що настали.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями статті 386 ЦК Українивизначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Стаття 22 ЦК України передбачає, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже, для застосування положень ст.1166 ЦК УКраїнинеобхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв'язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі №6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі №759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі №638/20603/16.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Частинами 1,5,6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п.6.3.7 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14 лютого 2007 року №71, організацією, що експлуатує теплову мережу, має бути забезпечено справність огороджувальних конструкцій, що перешкоджають доступу сторонніх осіб до устаткування і до запірно-регулювальної арматури, та здійснено контроль за підтриманням в належному стані шляхів доступу до об`єктів мережі, а також за дорожніми покриттями і плануванням поверхонь над підземними спорудами.

Відстані від огороджувальних конструкцій тепломережі до

будівель, споруд повинні відповідати вимогам СНиП 2.04.07.

У місцях прокладання трубопроводів теплових мереж забороняється спорудження будівель, розміщення автозаправних станцій, гаражів, ринків, стоянок, складування, насадження дерев і багаторічних кущів у межах охоронних зон на віддалі менше ніж 3 м від проекції на поверхню землі краю будівельних конструкцій теплової мережі підземної канальної прокладки та повітряної прокладки або від проекції на землю краю трубопроводів теплових мереж безканальної прокладки.

Відповідно до п.6.3.27 вказаних Правил організація, що експлуатує теплову мережу, повинна систематично, за графіком, здійснювати контроль стану будівельних конструкцій, трубопроводів і устатковання, антикорозійного покриття і теплової ізоляції трубопроводів теплової мережі із застосуванням сучасних ЗВТ і методів діагностики. Слід вести облік, систематизацію та аналіз виявлених дефектів за видами устатковання, виявляти причини, розробляти і впроваджувати заходи до запобігання виникненню дефектів. У разі відсутності сучасних ЗВТ і методів діагностики, як виняток, можливим є застосування шурфовок.

Контроль за станом трубопроводів і устаткуванням теплової мережі має здійснюватися з урахуванням вимог ДНАОП 0.00-1.11.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відповідно п.п.2.2.1 та 2.2.5 Статуту КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», метою та предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподіл енергетичної енергії. Виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується той факт, що теплова траса, на якій стався прорив, перебуває на балансі КП «Київтеплоенерго».

Разом з тим, відповідачем заперечується факт, пошкодження транспортного засобу «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу саме 02травня 2019 року на вул. Симиренка, 7 в містіКиєві внаслідок прориву труби з гарячою водою.

На підтвердження факту пошкодження транспортного засобу «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 02 травня 2019 року на вул. Симиренка, 7 в місті Києві внаслідок прориву труби з гарячою водою та завдання шкоди позивачу, остання надала: Звіт №08/40.05.19 від 10 травня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку; квитанцію до прибуткового касового ордеру №08/40.05.19 від 10травня 2019 року; квитанцію №1813146 від 02 травня 2019 року; акт виконаних робіт;фотознімки;лист-відповідь Святошинського УП ГУНП у місті Києві від 27травня 2019 року.

При цьому, відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини у заподіянні збитків позивачу у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідач, вказуючи на те, що КП «Київтеплоенерго» належно виконує вимоги п.п. 6.3.27, 6.3.87 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 14 лютого 2007 року №71 та забезпечило вчинення ефективних та своєчасний дій з належної експлуатації майна, яке було передано йому в управління, доказів на підтвердження вказаних обставин до суду не надав.

Відсутність встановлення саме органами поліції обставин пошкодження автомобіля позивача, причинно-наслідкового зв`язкуміж пошкодженням автомобіля та проривом труби з гарячою водою 02 травня 2019 року на вул. Симиренка, 7 в місті Києві не звільняє КП «Київтеплоенерго», як балансоутримувача та надавача послуг з теплопостачання від відповідальності за заподіяну позивачу шкоду і не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки теплові мережі по вул. Симиренка, 7 в місті Києві знаходяться на балансі та обслуговуванні КП «Київтеплоенерго» та у зв`язку з тим, що внаслідок прориву труби з гарячою водою було пошкоджено автомобіль позивача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для покладення відповідальності за завдані позивачу збитки на відповідача КП «Київтеплоенерго».

А відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 59666,38 грн.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за послуги складання звіту №08/40.05.19 від 10 травня 2019 року було сплачено 1500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №08/40.05.19.

Також позивачем були понесені витрати на послуги евакуатора у розмірі 1200 грн., що підтверджується квитанцією від 02 травня 2019 року №1813146 та актом виконаних робіт від 02 травня 2019 року, підписаним між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Отже, витрати за складання звіту у розмірі 1500 грн. та витрати на послуги евакуатора у розмірі 1200 грн. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Посилання відповідача на те, що автомобіль позивача знаходився на місці, не призначеному для пакування автомобілів, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Нормами КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил зупинки чи стоянки транспортних засобів у невизначених місцях.

Разом з тим, матеріали справи не містятьдоказівна підтвердження порушення водієм пошкодженого транспортного засобу «Дачія Логан», д.н.з. НОМЕР_1 правил зупинки, стоянки чи паркування.

Відповідачем не було надано доказів про те, що автомобіль позивача під час аварії перебував на місці, де був встановлений знак «не паркувати» чи встановлені будь-які інші забороняючі знаки.

Звертаючись до суду з позовом, позивач також просила відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 20000 грн. При цьому, вказувала на те, що внаслідок пошкодження її автомобіля, вона зазнала значної моральної шкоди, яка виразилася в емоційних та душевних стражданнях і хвилюваннях, крім того пошкодження автомобіля призвело до зміни звичайного ритму її життя. Зазначала, що автомобіль був залучений для здійснення підприємницької діяльності, що було головним доходом її сім`ї.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є поставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди спричиненої позивачу.

Колегія суддів, виходячи з обставин заподіяння позивачу моральної шкоди, пошкодженням її автомобіля, що призвело до суттєвих змін у її житті та виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості, вважає, що з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 під час перебування справи у провадженні апеляційного суду було надано нові докази, а саме: довідку Святошинського УП ГУНП №Д-171/125/54/03-20 від 22 січня 2021 року та довідку Святошинського УП ГУНП про проведення перевірки по зверненню вх. Д-171 від 20 січня 2021 року з клопотанням про обґрунтованість поважності причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції.

Колегія суддів не приймає вказані нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами до суду першої інстанції щодо неможливості долучення до справи вказаних доказів не зверталася.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2431,87 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження: місто Київ, вул. Велика Житомирська, 15-А, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на відшкодування матеріальної шкоди 59666 грн. 38 коп., витрати за складання звіту у розмірі 1500 грн., витрати за послуги евакуатора у розмірі 1200 грн., 5000 грн. та відшкодування моральної шкоди та судовий збір у розмірі 2431 грн. 87 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: