ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/640/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/1386/20 Категорія: 310020000 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Бондаренко С.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.01.2021 (повний текст складено 28.01.2021, суддя в суді першої інстанції Сакун Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася у листопаді 2020 року до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 3000,00 грн. щомісячно з часу подачі позову і до закінчення нею навчання чи до досягнення двадцяти трьох років та витрати на правничу допомогу в розмірі 700,00 грн., мотивуючи про те, що вона вступила до Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини на 1 курс денної форми навчання за спеціальністю 025 музичне мистецтво та на 1 курс заочного навчання контрактна форма за спеціальністю 014 середня освіта. Для проживання вона наймає квартиру, за яку сплачує щомісячно 2500 грн. За контрактну форму навчання сплачує 9800 грн. в рік. Її мати надає їй посильну допомогу, якої недостатньо, а відповідач ніякої матеріальної підтримки не забезпечує, хоча перебуває на обліку як приватний підприємець, має магазин та декілька торгівельних пунктів продажу на ринку, тобто має можливість надавати їй допомогу, але в добровільному порядку не бажає цього робити, що і стало причиною звернення до суду з цим позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.01.2021 позов у справі задоволено повністю. Суд виходив з того, що відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в утриманні повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, так як має можливість сплачувати відповідні аліменти.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 10.03.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позовні вимоги у справі, а також стягнути з позивача на його користь судовий збір за розгляд цієї апеляційної скарги та 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджує договором-дорученням про надання правничої допомоги №3 від 03.03.2021, укладеним з адвокатом Трохименко Н.О. та розрахункам суми судових витрат. Вказує, що судом не було враховано, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки згідно витягу з ЄДРПОУ свою підприємницьку діяльність припинив 24.04.2020, а 11.08.2020 зареєстрований у службі зайнятості як безробітний - довідка Звенигородської районної філії Черкаського обласного центру зайнятості від 01.03.2021 №2301-16/129. Скаржник перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , довідками на отримання допомоги №601/03-29 від 01.03.2021, №602/03-29 від 01.03.2021, виданими Управлінням соціального захисту населення Звенигородської РДА, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.12.2020. Скаржник виплачує аліменти на сина від першого шлюбу ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просила суд її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законними та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Апеляційний суд приймає надані скаржником до суду апеляційної інстанції докази, оскільки вважає що відповідач не подав їх до суду з поважних причин - оскільки був повідомлений судом за тією адресою, за якою він фактично вже не проживав через пожежу в будинку.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач у цій справі), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рідний брат позивача), які народженні у шлюбі з ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дитина позивача від іншого шлюбу).

Згідно довідки №90 від 03.11.2020 Уманського державного педагогічного університету ім. Павла Тичини, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою 1 курсу освітнього ступеня: бакалавр, спеціальність 014 середня освіта (музичне мистецтво), факультет мистецтв. Основа навчання - контрактна. Термін навчання з 30.10.2020 по 30.06.2022, а відповідно до довідки №2118 від 03.11.2020 - є студенткою 1 курсу освітнього ступеня: бакалавр, спеціальність 025 музичне мистецтво, факультет мистецтв. Основа навчання - державна. Термін навчання з 15.09.2020 по 30.06.2024.

Як вказує позивач вона витрачає щомісячно 2500 грн. на найм житла та за рік навчання в університеті має оплачувати 9800 грн.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що відповідач, як її батько, має сплачувати на її користь аліменти в твердій грошовій сумі 3000,00 грн. щомісячно на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

За правилами ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначила, що потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням в університеті, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з оплатою такого навчання та на винайм житла для проживання.

З системного аналізу фактичних обставин, встановлених судом при розгляді справи, та вищенаведених норм законодавства вбачається, що відповідач, як батько дитини має обов`язок утримувати її, попри досягнення донькою повноліття, адже вона продовжує навчання в університеті у зв`язку з цим несе відповідні витрати, що сторонами справи під сумнів не ставиться.

Також апеляційний суд не погоджується з доводами скаржника про те, що він не має фактичної змоги надавати матеріальну допомогу своїй доньці, так як припинив свою підприємницьку діяльність, перебуває на обліку в службі зайнятості як безробітний, сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також здійснює догляд за дитиною-інвалідом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адже всі ці обставини, на думку апеляційного суду, не усувають у скаржника можливості в наданні матеріальної допомоги у виді аліментів своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання з врахуванням наданих ним доказів про отримання ним допомоги та враховуючи його вік і стан здоров`я, в зв`язку з якими він взмозі працювати в подальшому без обмежень.

Однак вказані доводи скаржника свідчать про необхідність їх врахування при визначення розміру аліментів, які мають стягуватися на користь позивача у справі.

Так апеляційний суд вважає, що з відповідача у даній справі має бути стягнуто аліменти у розмірі 1500,00 грн., адже саме такий розмір належним чином буде відповідати інтересам дитини, яка продовжує навчання, враховувати майновий стан відповідача, а також потребу в його допомозі з боку інших дітей.

При цьому апеляційний суд частково погоджується з доводами скаржника у справі, адже відповідачем не надано беззаперечних доказів того, що надання ним матеріальної допомоги іншим дітям, а також припинення підприємницької діяльності не залишає йому можливості сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

Інші доводи, зазначені скаржником в апеляційній скарзі, не свідчать про помилковість визначеного при апеляційному розгляді цієї справи розміру аліментів, що має бути стягнутий з відповідача.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.01.2021 у даній справі має бути змінено в частині визначення розміру аліментів, що мають стягуватися з відповідача на користь позивача, який встановити в 1500,00 грн., та в частині визначення частки для відшкодування витрат позивача на правничу допомогу через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Так як позовні вимоги у справі задоволено на 50%, враховуючи положення ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України про те, що судові витрати, в тому числі судовий збір, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та положення п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» про звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення аліментів, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що до стягнення з відповідача на користь позивача за розгляд справи судом першої інстанції підлягає 350,00 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу, а з позивача на користь відповідача має бути стягнуто 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу в апеляційному суді, що підтверджені доказами - відповідним договором про надання правничої допомоги та розрахунком вартості отриманих послуг.

Також згідно ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже з позивача на користь відповідача після взаємозарахування стягнутих сум має бути стягнуто 650,00 грн. у відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином відповідачу з державного бюджету слід компенсувати половину його витрат на сплату судового збору за розгляд цієї справи апеляційним судом у сумі 681,00 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.01.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,- змінити в частині визначення розміру аліментів, які мають стягуватися з відповідача на користь позивача, вказавши, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають аліменти в сумі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.11.2020 і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення позивачем 23-х річного віку, та в частині визначення частки для відшкодування витрат позивача на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 650,00 грн. у відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

У решті рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.01.2021 у даній справі - залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 з державного бюджету 681,00 грн. судового збору за розгляд цієї справи апеляційним судом.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 31.03.2021.

Суддя-доповідач

Судді