КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року місто Київ.
Справа 757/44405/20-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6120/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Желепи О.В.,
суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
секретар судового засідання Міщенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суд міста Києва від 30 листопада 2020 року (у складі судді Писанця В.А повний текст ухвали складено 28 грудня 2020року) про відмову у забезпеченні позову
в справі за заявою ОСОБА_1 ича про забезпечення позову до пред`явлення до суду позовної заяви за його позовом до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, про усунення перешкод у користуванні майном,-

ВСТАНОВИВ :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надати йому доступ до помешкання у якому він проживав до 06 червня 2018 року, та забезпечити можливість повернення паспорта громадянина України, адвокатського досьє на гр. ОСОБА_2 та індивідуальних медичних приладів.

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що під процесуальним керівництвом військової прокуратури Київського гарнізону, слідчим Територіального управлінням Державного бюро розслідувань Єрофеєвим Є.В. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000401 від 02 липня 2018 року, за ознаками злочину передбаченого ст. 356 КК України ( Самоправство ) щодо поведінки службових осіб військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у перешкоджанні у ОСОБА_1 в доступі до житлового приміщення у гуртожитку в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживав з 2008 по 2018 роки.

Поряд із цим, зазначає, що протягом двох років слідчий Єрофеєв Є.В намагається провести огляд місця злочину за вказаною адресою, однак, там розташована інша військова частина, а саме в/ч НОМЕР_2 Національної гвардії України, на території якої він ніколи не проживав. У зв`язку з чим, слідчий Єрофеєв Є.В. неодноразово виносив постанови про закриття кримінального провадження № 0000101, а Печерський районний суд міста Києва їх скасовує.

Заявник зазначає, що його житлові та інші майнові права зазнали порушень внаслідок протиправної поведінки службових осіб в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, та залишаються порушеними, оскільки незаконну поведінку службових осіб в/ч не вдається припинити в порядку КПК України.

Окружним адміністративним судом міста Києва розглядається адміністративний позов ОСОБА_1 у справі № 640/16233/19 про визнання протиправною бездіяльності директора Державного бюро розслідувань щодо розгляду його скарг на поведінку слідчого Єрофеєва Є.В., в ході розгляду, якої представник ДБР зазначив, що між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 НГУ існує - « приватноправовий спір, що виник з житлових правовідносин ». У зв`язку з чим, на думку директора ДБР, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту житлових прав шляхом подання цивільного позову у кримінальному провадженні № 0000101 є хибним, оскільки правильним способом вирішення такого спору є звернення до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 НГУ на загальних підставах.

Приймаючи до уваги вище наведене заявник вирішив звернутися до Печерського районного суду міста Києва із цивільним позовом предметом якого є усунення перешкод з боку службових осіб в/ч НОМЕР_1 НГУ у користуванні житловим приміщенням ( за адресою АДРЕСА_2 ) та майном, речами та особистими документами, які знаходяться у помешканні.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про забезпечення позову до пред`явлення до суду позовної заяви за його позовом до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, про усунення перешкод у користуванні майном.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 згідно поштової відмітки 14 грудня 2020 року звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 НГУ надати доступ до помешкання у якому він проживав до 06 червня 2018 року та забезпечити можливість невідкладно повернути у власне розпорядження/володіння паспорт громадянина України, адвокатське досьє гр. ОСОБА_2 та індивідуальні медичні прилади.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суддя Писанець В.А., об`єктивно, не може забезпечити неупереджений і безсторонній суд при розгляді заяви про забезпечення позову, відтак, на думку скаржника заяву про забезпечення позову розглянуто неповноважним складом суду. Посилається на ст. 376 ЦПК, на положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів та на рішення Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», рішення «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium).

Позивач у суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній, також позивач просив скасувати ухвалу суду та закрити провадження в даній справі, через те, що на думку заявника його вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального , а не цивільного судочинства. Крім того заявник просив постановити окрему ухвалу, щодо незаконних дій посадових осіб в/ч № НОМЕР_1 Національної гвардії України , які на думку скаржника містять ознаки кримінального правопорушення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний заявником вид забезпечення його майбутніх позовних вимог, за ЦПК України може бути застосований лише до спорів, що виникають з Сімейних правовідносин.
Колегія суддів з таким висновком суду погоджується, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи, 13.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надати йому доступ до помешкання у якому він проживав до 06 червня 2018 року, та забезпечити можливість одержати / повернути у власне розпорядження / володіння паспорт громадянина України, адвокатське досьє на гр. ОСОБА_2 та індивідуальні медичні прилади.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 3, ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, встановленням обовязку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог. якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно роз`яснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчилися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заявник просив забезпечити позов, шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надати йому доступ до помешкання у якому він проживав до 06 червня 2018 року, та забезпечити можливість одержати / повернути у власне розпорядження / володіння паспорт громадянина України, адвокатське досьє на гр. ОСОБА_2 та індивідуальні медичні прилади.
Тобто, заявник просив вжити захід забезпечення позову, передбачений п.3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, який може застосовуватись лише до спорів, що виникають з сімейних правовідносин.
Зі змісту заяви про забезпечення позову, вбачається, що заявник має намір подати позов, щодо порушення його житлових прав та права власності на його майно.
З огляду на те. що спір, який існує між сторонами не випливає з сімейних правовідносин, суд правомірно відмовив в забезпеченні позову до подачі позовної заяви .
Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову була розглянута неповноважним складом суду є безпідставними. Заявник не навів обставин, які б свідчили про те, що наявні підстави для відводу чи самовідводу судді Писанця В.А., в провадженні якого перебувала заява ОСОБА_1 .

Посилання на наявність підстав для закриття провадження у справі, через те, що заява про забезпечення позову не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія не приймає, з огляду на те, що сам позивач в поданій заяві просив розглянути її на підставі ст.ст. 149-150 ЦПК України, тобто в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. При цьому, таке судове рішення не перешкоджає повторному зверненню заявника із відповідною заявою, щодо забезпечення позову в інший спосіб передбачений ст. 150 ЦПК України.
Щодо постановлення окремої ухвали, то колегія суддів вважає за необхідне відмовити, оскільки апеляційний суд перевіряв законність відмови суду першої інстанції в задоволенні заяви про забезпечення позову і не встановив обставин, які б свідчили про вчинення кримінально-карних проступків будь-якими особами.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. а тому апеляційна скарга залишається без задоволення.
За змістом положень ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову (пункт 4 частини 1 ст. 353 ЦПК України), після їх перегляду в апеляційному порядку, оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Керуючись ст.ст.268, 367, 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суд міста Києва від 30 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 31 березня 2021 року.
Головуючий О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик