Справа № 426/173/21
РІШЕННЯ

іменем України

25 березня 2021 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Філіпенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції в залі суду м. Сватове Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

за участі позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 21 лютого 2018 року вона надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 82000 грн. Між сторонами було встановлено, що повернення коштів відбуватиметься щомісячно у сумі не менше 1700 грн., починаючи з березня 2018 року та відповідач повністю поверне борг до 28 лютого 2022 року. Розписку за довіреністю від імені позивача підписував ОСОБА_4 , що діяв на підставі довіреності серії НХМ 296828, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпко В.О. Розписку було складено в присутності двох свідків. Відповідач постійно порушує зобов`язання та станом на 25 січня 2021 року повернула кошти у сумі 4000 грн. Залишок боргу становить 78000. Позивач неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з вимогою виконання графіку розрахунків, але відповідач від спілкування ухиляється. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість у сумі 78000 грн. та судові витрати у сумі 933 грн.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 05 лютого 2021 року справу було прийнято до провадження та вирішено проводити його розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 суду пояснила, що 21 лютого 2018 року вона надала ОСОБА_2 у борг 82000 грн., про що відповідач власноручно написала розписку, у якій зобов`язалася сплачувати борг щомісячними платежами. Відповідач повинна була почати сплачувати борг з березні 2018 року по 1700 грн. щомісячно, але виконувала зобов`язання з порушеннями, оскільки сплата відбувалася не щомісячно та значно меншими платежами по 300-400 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги взнала в повному обсязі. Вказала, що через складні життєві обставини та хворобу її чоловіка вона повертала борг ОСОБА_3 нерегулярно та меншими сумами, ніж будо узгоджено у власноручно написаній нею розписці від 21.02.2018 року.

Свідок ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні пояснила, що 21 лютого 2018 року вона особисто була присутньою під час складання ОСОБА_2 розписки про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 82000 грн.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні було досліджено оригінал розписки від 21 лютого 2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 у борг грошові кошти в сумі 82000 грн. Умовами договору передбачено порядок повернення суми боргу шляхом сплати позичальником щомісячних платежів у розмірі 1700 грн., починаючи з березня 2018 року з кінцевим строком повернення до 28 лютого 2022 року.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до статті 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до приписів ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, доказів здійснення щомісячних платежів суду не надано. Таким чином, у даному випадку має місце прострочення виконання зобов`язання частинами (не менше 1700 грн. щомісячно), що дало позивачу підстави для пред`явлення вимоги про дострокове повернення всієї суми боргу.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Отже, за своєю суттю, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зміст розписки про одержання виконання у статті 545 ЦК України не встановлений, але, для забезпечення визначеності у відносинах суб`єктів логічним видається вказувати в ній, зокрема: підставу виникнення зобов`язання (наприклад, номер та дату укладення договору); ім`я (найменування) кредитора та боржника; суб`єктів, які здійснили виконання (боржник або інша особа) та які прийняли виконання (кредитор або управомочена ним особа); зміст зобов`язання (наприклад, сплата грошових коштів); дату або момент виконання зобов`язання; місце виконання зобов`язання; обсяг виконання (повний або частковий); місце знаходження (проживання) кредитора та боржника; дату і місце складення розписки.

У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог надано розписку від 21 лютого 2018 року, оригінал якої був оглянутий в судовому засіданні.

Встановлено, що розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, що свідчить про існування між сторонами договірних боргових відносин, а також підтверджує факт укладення саме договору позики, і засвідчує отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошової суми та наявність боргу.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим, ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Таки чином, суд судом встановлено наявність між сторонами правовідносин, правова природа яких витікає з правочину, коли позикодавець виконав свій обов`язок перед кредитором і передав останньому грошові кошти, про що було складено відповідну боргову розписку, у зв`язку з чим позикодавець набув право на повернення боргу кредитором.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 15, 16, 207, 545, 626, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 заборгованість за розпискою від 21 лютого 2018 року в сумі 78000 (сімдесят вісім тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та витрати, пов`язані з підготовкою до розгляду справи в розмірі 25 (двадцять п`ять) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено та підписано 26 березня 2021 року.

Суддя А.С. Река