Справа № 472/496/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Чаричанського П.О.,

за участю секретаря Фігурської К.М.,

представника позивача Губської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська машинно - технологічна станція" про стягнення невиплаченої орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

06 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська машинно - технологічна станція" про стягнення невиплаченої орендної плати, в якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 5 595 грн. 12 коп., з яких 5129,31 грн. невиплачена орендна плата, 97,25 грн. 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України та 368,56 грн. інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що позивач є власником двох земельних ділянок площею 6,58 га призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Миколаївської сільської ради Веселинівського (теперішній Вознесенський) району Миколаївської області.

01 грудня 2008 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Веселинівська машинно технологічна станція» було укладено Договір оренди землі. Відповідно до умов Договору, останній укладений терміном на 12 років та набирає чинності з моменту підписання сторонами та його державної реєстрації. Зважаючи на те, що Договір був зареєстрований 09 лютого 2009 року, строк дії Договору становив до 09 лютого 2021 року.

01 листопада 2020 року, після збору відповідачем врожаю 2020 року, вказаний Договір був між ними розірваний, проте орендна плата за 2020 рік їй так й не була виплачена.

Станом на 09 листопада 2020 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0303 складає 164835 грн. 59 коп.

П.п. 11,12 Договору встановлено, що орендна плата вноситься у такі строки: до 15 листопада щорічно з урахуванням індексів інфляції.

Зважаючи на викладене, розмір орендної плати, яку відповідач мав сплатити позивачу за користування належною їй земельною ділянкою становить: 4945 грн. 06 коп., виходячи з наступного розрахунку: 164835,59 грн. х 3% (п. 10 Договору).

Орендна плата з урахуванням індексу інфляції становить: 5192,31 грн. виходячи з розрахунку: 164835,59 грн. х 3% х 105% (індекс інфляції за 2020 р.) або 4945,06 грн. х 105%. Таким чином, орендна плата за Договором оренди землі від 01 грудня 2008 року, укладеного між Орендодавцем та Орендарем з урахуванням п.п. 10 та 11 Договору становить 5192, 31 грн., 97,25 грн. -3% річних та 368,56 грн. інфляційні втрати.

Тому просила суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті орендної плати, судові витрати та витрати на правничу допомогу.

27 липня 2021 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про відмову від позовних вимог в частині стягнення основного боргу, річних та інфляційних втрат унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Разом з тим, посилаючись на ч. 3 ст. 142 ЦПК України просила суд стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу.

06 серпня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява в якій він просив переглянути позовні вимоги позивача про стягнення понесених позивачем судових витрат у зв`язку з тим, що сума адвокатських послуг не співрозмірна з сумою стягнення боргу.

Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь - якій стадії судового процесу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується представником позивача, 09 липня 2021 року відповідачем сплачені кошти за оренду землі, тобто заборгованість відповідачем сплачена вже після звернення позивача в суд з позовом, що підтверджується платіжним дорученням №65.

Враховуючи викладене, а саме відсутність на момент розгляду справи 28 вересня 2021 року у відповідача заборгованості, яка була предметом спору по даній справі, суд вважає за можливе закрити провадження у справі.

З заяви представника позивача ОСОБА_2 та заяви представника відповідача ОСОБА_3 вбачається, що відповідач оплатив заборгованість по орендній платі. З огляду це суд приходить до переконання про прийняття відмови представника позивача від позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

При зверненні в суд позивач сплатила судовий збір у розмірі 908 гривень.

Вбачається, що заборгованість відповідачем сплачена вже після звернення позивачем в суд з позовом. У такому випадку, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 908 гривень судового збору.

Представник позивача також просить суд стягнути з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 7000 гривень.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить належать витрати: на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, а результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду наступні письмові докази.

01 червня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Губською Ю.О. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги №13/21, за умовами якого адвокат зобов`язується надавати правничу допомогу клієнту. В пункті 3.3 Договору зазначено, що вартість адвокатського гонорару становить фіксовану суму та складає 7000 гривень. Розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом часу.

В матеріалах справи міститься квитанція №13/21 від 01.06.2021 року про оплату послуг за договором про надання правничої допомоги №13 від 01.06.2021 року в сумі 7000 гривень.

Водночас згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрата (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Оцінюючи обґрунтованість заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, суд зауважує, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 7000 гривень є неспівмірні із заявленою сумою позовних вимог про стягнення орендної плати з відповідача в сумі 5595 гривень та нереальними судовими витратами у вигляді професійної правничої допомоги, крім того ще обов`язково потрібно сплатити судовий збір в розмірі 908 гривень.

Водночас відповідач просив суд зменшити витрати на правничу допомогу вказуючи на їх неспіврозмірності, суд дійшов до переконання про зменшення витрат на правничу (правову) допомогу до 3500 грн.

Окрім того, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з квитанції №9237-4338-2040-9680 від 02.07.2021 року, ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 908 грн. (а. с.1).

Таким чином, документально підтверджена сума судових витрат, які позивач понесла в зв`язку з розглядом цієї справи становить 908 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-261, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти відмову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Губської Ю.О. від позовупро стягнення невиплаченої орендної плати з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська машинно - технологічна станція".

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська машинно - технологічна станція" про стягнення невиплаченої орендної плати - закрити.

Роз`яснити сторонам, що при закритті провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали по закриття провадження зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська машинно - технологічна станція" понесених судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веселинівська машинно - технологічна станція" (, місцезнаходження: Миколаївська область, смт. Веселинове, вул. Київська, 23) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , судові витрати у розмірі 4408 (чотири тисячі чотириста вісім) гривень, які складаються із судового збору 908 гривень та витрат на правничу (правову) допомогу в сумі 3500 гривень.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги. На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіП. О. Чаричанський

Дата складання повного судового рішення 01.10.2021 року.