КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4069/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2021року місто Київ

справа № 755/5066/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Іванової І.В.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Катющенка В.П., повний текст рішення складено 08 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

в порядку поділу спільного майна подружжя - автомобіля «Hundai i10», д.н.з. НОМЕР_1 стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію за належну йому 1/2 частку у праві власності на автомобіль в розмірі 80850 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що з 22 вересня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року.

Вказував, що під час перебуванні у шлюбі з відповідачем, 23 грудня 2015 року ними був придбаний автомобіль «Hundai i10», д.н.з. НОМЕР_1 , який був оформлений на ОСОБА_3 .

Зазначав, що данийтранспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилався на те, що змоменту розірвання шлюбу та по теперішній час вказаним автомобілем користується відповідач та у неї перебувають документи на автомобіль.

Вказував, що відповідач уникає спілкування з приводу спільного майна, перешкоджає його поділу, утримує автомобіль у себе, не дозволяючи йому користуватися ним, а також не надає документи для проведення незалежної оцінки тощо.

Зазначав, що враховуючи дані із сайтів з продажу автомобілів в мережі Інтернет приблизна вартість спірного автомобіля складає 6600 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 161700 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В мотивування вимог апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст.253 ЦК України та ст.ст.71, 63, 68 СК України.

Вказувала, що судом першої інстанції не було враховано, що неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що позивач порушив питання про поділ автомобіля у лютому 2020 року та, не отримавши згоди на такий поділ у відповідача, у добровільному порядку, звернувся за захистом своїх прав до суду у квітні 2020 року.

Зауважувала, що про відчуження автомобіля відповідачем, позивач достеменно довідався лише 22 червні 2020 року під час ознайомлення з матеріалами судової справи.

Посилалася на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки і тому факту, що відповідач підтвердила та не заперечувала, що вона за взаємною згодою з позивачем користувалася автомобілем з часу розірвання шлюбу, а спірні питання між сторонами виникли лише у 2020 році.

Вважає, що судомпершої інстанції помилково розраховано строки позовної давності від дати розірвання шлюбу між сторонами та не враховано, що з дати розірвання шлюбу жодною особою не оспорювалося право власності позивача на частку в автомобілі, як об`єкті спільної сумісної власності подружжя.

Вказувала, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин правові позиції, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц.

16 лютого 2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказувала на те, що позивачем подано дану позовну заяву після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 22 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування у шлюбі сторонами 23 грудня 2015 року було придбано автомобіль марки «HYUNDAI I10», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який було зареєстровано за ОСОБА_3 , що не заперечується учасниками справи.

Згідно відомостей, наданих Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в місті Києві 28 липня 2020 року за №31/26-871вх автомобіль «HYUNDAI I10», номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, 2013 року випуску, 23 грудня 2015 року було зареєстровано за громадянкою ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №628/8045 від 23 грудня 2015 року, укладеного у територіальному сервісному центрі №8045 (на правах відділу, м. Київ) РСЦ ГСЦ МВС в місті Києві.

19травня 2020 року вищевказаний транспортний засіб було перереєстровано на громадянина ОСОБА_5 .

Відповідно до договору купівлі-продажу 3247/2020/2001317 транспортного засобу від 19 травня 2020 року, що був укладений у ТСЦ МВС №3247 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області автомобіль марки «HYUNDAI I10», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 був відчужений ОСОБА_3 у власність ОСОБА_5 .

У п.3.1 договору зазначено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 102000 грн.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, що сформований начальником територіального сервісного центру №8045 РСЦ МВС в м. Києві Карабинець О. вих. №165/8045 від 02 червня 2020 року, станом на 02 червня 2020 року транспортні засобі, зареєстровані за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в Єдиному державному реєстрі МВС не значаться.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).

Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль сторони придбали під час шлюбу.

Таким чином, транспортний засіб «HYUNDAI I10», номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбаний за час перебування останніх у шлюбі, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 вказувала на те, що після розірвання шлюбу сторони досягли усної домовленості, що автомобіль і надалі залишатиметься у її користуванні та володінні, оскільки позивач не має у ньому жодної потреби. Зазначала, що вона після розірвання шлюбу протягом трьох років користувалася автомобілем самостійно, за власні кошти підтримувала автомобіль в належному технічному стані, несла витрати, пов`язані з використанням автомобіля: витрати з технічного обслуговування, ремонту, заправки паливно-мастильними матеріалами, тощо. Посилалася на те, що враховуючи події, пов`язані з COVID-19, вона була вимушена залишатися вдома з неповнолітньою донькою, втративши можливість отримувати будь-який дохід, та маючи лише надходження аліментів на утримання доньки у розмірі 5000 грн., встановлених рішенням суду, що лише частково задовольняло потреби дитини, нею було прийнято рішення продати автомобіль.

Крім того, відповідач просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом у три роки з моменту розірвання шлюбу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом в три роки після розірвання шлюбу - 20 лютого 2017 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законіз метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі №6-258цс15, а також у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі №299/19766/16, від 19 березня 2020 року в справі №471/497/19, від 07 квітня 2020 року в справі №336/33/17, від 28 травня 2020 року в справі №335/7371/17.

У судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не заперечував, що відповідач за взаємною згодою з ним користувалася спірним автомобілем з часу розірвання шлюбу. Пояснив, що спірні питання між сторонами щодо автомобіля «HYUNDAI I10», д.н.з. НОМЕР_1 виникли з 2020 року, коли ОСОБА_3 подала позов до суду про поділ спільного майна подружжя - квартири та стягнення аліментів на утримання дитини. Вказував, що у матеріалах справи наявні докази - роздруківка з мессенджеруViber, які підтверджують обговорення спірних питань щодо авто між сторонами та уникнення відповідача від спілкування з цих питань у 2020 році.

Як зазначала в запереченнях ОСОБА_3 , 02січня 2020 року нею було подано до Дніпровського районного суду міста Києва позов до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна, а саме квартири.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі №755/18/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Дніпровського районного суду містаКиєва від 30 червня 2020 року у справі №755/18/20 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовлено.

З даним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва 27 березня 2020 року.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів доходить висновку, що спір з приводу автомобіля «HYUNDAI I10», д.н.з. НОМЕР_1 виник з січня 2020 року, коли ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про поділ квартири, як спільного майна подружжя, а тому згідно положень статті 72 СК України строк позовної давності для звернення до суду ОСОБА_1 не пропущено.

Таким чином, доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності є необґрунтованими, оскільки перебіг строку позовної давності починається не з моменту розірвання між сторонами шлюбу, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити по справі автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання: «Яка дійсна ринкова вартість автомобіля «HYUNDAI I10», д.н.з. НОМЕР_1 на час проведення експертизи?».

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача пояснила, що вподальшому клопотання про призначення по справі автотоварознавчої експертизи не заявлялося, оскільки спірний автомобіль було відчужено 19 травня 2020 року.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18).

На підтвердження вартості спірного автомобіля позивач надав суду дані із сайту з продажу автомобілів в мережі Інтернет AUTORIO, згідно яких середня ринкова вартість колісного транспортного засобу «Hundai i10», 2013 року випуску станом на час розгляду справи становить 161700 грн.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що продаж спірного транспортного засобу за 102000 грн. не свідчить про те, що його дійсна ринкова вартість відповідає ціні продажу, оскільки сторони при укладенні договору визначають вартість предмета продажу на власний розсуд.

У той же час вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач та її представник заперечувала проти вартості спірного автомобіля у розмірі 161700 грн.

При цьому, доказів на підтвердження своїх заперечень щодо іншої дійсної ринкової вартості спірного автомобіля на час розгляду справи стороною відповідача суду надано не було.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, застосувавши до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини автомобіля марки HYUNDAI I10, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 80850 грн.

Отже, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2102,09 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 листопада 2020 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 в порядку поділу спільного майна подружжя компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «HYUNDAI I10», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 80850 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 судові витрати в розмірі 2102 грн. 09 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено 29 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: