РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

секретар судового засідання Яковлєва О.М.

справа №766/16861/20; н/п №2/766/1861/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 )

до

відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ),

предмет та підстави позову: про стягнення моральної шкоди

негайно після закінчення судового розгляду по суті, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та, -

встановив:

І. Виклад позиції позивача.

26.10.2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення моральної шкоди, у якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 30.11.2020 року, просив стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 100 000, 00 грн. та судові витрати на юридичну допомогу, оплату за проведення судово-психологічної експертизи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28 червня 2014 року між сторонами укладено усну угоду, за умовами якої відповідач запропонував частинами викупити належний йому автомобіль марки «Renault» TRAFIK, днз НОМЕР_3 , за 14 000, 00 дол. США, строком на 4 роки до 28.06.2018 року.

Порушивши умови домовленості, ОСОБА_2 15.02.2015 року безпідставно забрав у позивача автомобіль та відмовився повертати гроші, сплачені йому в рахунок купівлі даного автомобіля, не зважаючи на те, що ним сумлінно виконувались всі умови домовленості.

У зв`язку з порушенням майнових прав, з метою їх захисту, позивач був змушений звернутися до Комсомольського районного суду м. Херсона.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2017 р. у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання договірних зобов`язань було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24.05.2017 р. було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 763 грн. 41 коп., що за офіційним курсом гривні до долара США на день ухвалення рішення було еквівалентно 2 310 доларам США.

Постановою Верховного Суду, в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року, касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення. Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24 травня 2017 року залишено без змін.

В січні-лютому 2020 року ОСОБА_2 остаточно розрахувався за зобов`язаннями і виконавче провадження №954265061 було закрито у зв`язку з його виконанням.

Внаслідок відмови ОСОБА_2 від добровільного виконання своїх зобов`язань за домовленістю, та ухиляння впродовж п`яти років повернення отриманих від позивача грошових коштів, він своїми умисними діями завдав позивачу окрім матеріальної, ще й моральну шкоду, за стягненням якої позивач звернувся до суду.

ІІ. Виклад позиції відповідача.

16.02.2021 року представник відповідача за ордером Доготер О.Г. подала відзив на позов, у якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

По суті пред`явлених вимог вказала, що усі доводи в позовній заяві є надуманими. Крім того, за час судового розгляду справи №667/6010/15-ц ОСОБА_2 також переживав душевні страждання і хвилювання.

Крім того, коли було винесено рішення у справі № 667/6010/15-ц, Відповідач звертався із заявою до суду про отримання розстрочки на виконання рішення та сплати боргу, проте йому було відмовлено. Оскаржувати ухвалу про відмову, ОСОБА_2 не став, та щоб як найшвидше виконати зобов`язання перед ОСОБА_1 , і сплатити грошові кошти узяв кредит та остаточно розрахувався. Тож, факти про те, що Позивач уникав виконання рішення не підтверджуються доказами і спростовуються наданими до відзиву матеріалами, оскільки відповідач виконання рішення не затягував, а його дії не містять умислу на спричинення моральної шкоди позивачу.

ІІІ. Процесуальні дії суду у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу/ представнику надано 5-денний строк для усунення недоліків.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2020 року позовну заяву прийнято розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Судове засідання призначено на 25.01.2021 року.

За клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 22.02.2021 року.

16.02.2021 року представник відповідача за ордером Доготер О.Г. подала відзив на позов, у якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 24.03.2021 року.

У судове засідання у час призначений для розгляду справи позивач не з`явився, 24.03.2021 року ОСОБА_3 , діючи в його інтересах, подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі..

У судове засідання у час призначений для розгляду справи представник відповідача не з`явився, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, враховуючи згоду позивача та його представника та представника відповідача на розгляд справи у їх відсутності, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2017 року у справі №667/6010/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за невиконання договірних зобов`язань відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 24.05.2017 року у справі №667/6010/15-ц рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2017 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів скасовано та ухвалено нове у цій частині позовних вимог. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 763, 41 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США на день ухвалення рішення еквівалентно 2 310 дол. США.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 року у справі №667/6010/15-ц рішення апеляційного суду Херсонської області від 24.05.2017 року залишено без змін.

Згідно висновку психологічної експертизи №48-10-20, що міститься в матеріалах справи та складеного відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для останнього дії ОСОБА_2 (неповернення грошових коштів за автомобіль) носили психотравмувальний характер, спричинили виникнення у нього легко виражених порушень психічного стану психогенно-невротичного типу. Сума матеріального еквівалента моральної шкоди для ОСОБА_1 може дорівнювати: а) при простій необережності дій відповідача - 25 000 грн.; при грубій необережності дій відповідача - 50 000 грн.; при непрямому намірі дій відповідача - 75 000 грн.; при прямому намірі дій відповідача - 100 000 грн.;

V. Оцінка Суду.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

За позицією ВП ВС у постанові від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшов висновку, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України та ч. 6 ст. 81 ЦПК України докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 та їх взаємозв`язок(причино-наслідковий зв`язок) з діями ОСОБА_2 з неповернення грошових коштів за автомобіль встановлено висновком психологічної експертизи №48-10-20 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким суд погоджується.

Суд звертає увагу, що вказаний висновок містить у своїй назві зазначення про те, що проведена судово-психологічна експертиза, разом з тим у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства у справі не призначалось проведення судової психологічної експертизи, з огляду на що, суд сприймає висновок експерта, як такий що проведений за ініціативою позивача і приєднаний до матеріалів справи як доказ на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, що у свою чергу відповідає приписам ст.ст. 81,83,102, 175 ЦПК України і сприймається судом як доказ спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем.

Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів прямих намірі дій ОСОБА_2 щодо завдання йому моральних страждань, як і не встановлено вказаних обставин з наданих сторонами доказів. Хоч дії відповідача щодо невиконання взятих на себе зобов`язань носили тривалий характер, суд враховує, що позивачем підтверджено виконання відповідачем остаточне рішення у цивільній справі №667/6010/15-ц.

Враховуючи досліджені докази, що наявні в матеріалах справи та проаналізувавши висновок психологічної експертизи проведеної позивачем, та беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів наявності в діях відповідача по відношенню до позивача прямого умислу на завдання позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 завдано ОСОБА_1 моральну шкоду при простій необережності дій, яка згідно висновку судово-психологічної експертизи №48-10-20 у грошовому виразі становить 25 000 грн., а тому позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн..

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VІ. Заходи забезпечення позову (заяви).

Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися.

VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Частиною першою ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (25 000, 00/ 100 000, 00*100)= 25 %.

Зокрема, згідно квитанції №3_12 від 26 жовтня 2020 року позивачем сплачено 2102, 00 грн. судового збору, з урахуванням задоволеної частини позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення в рахунок відшкодування судового збору 525 грн. 50 коп.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн., суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000, 00 грн., позивачем до матеріалів справи долучено: ордер серії ХС №50388 про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Сметаною С.В..; копію квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 09.10.2020 року, яким підтверджено факт оплати послуг з надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокату Сметані С.В. у розмірі 7 000, 00 грн.

Однак, позивачем до матеріалів справи не надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3 , договір про надання правової допомоги та розрахунок вартості наданих послуг, внаслідок чого неможливо встановити дійсний розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 7 000, 00 грн. у даній справі, та наявність договірних зобов`язань між адвокатом Сметаною С.В. та позивачем ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні в цій частині вимог заяви про розподіл судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать, серед іншого витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до квитанції №0.0..1 від 09.10.2020 року позивачем сплачено за проведення судово-психологічної експертизи 4 903, 20 грн., які є співмірними з виконаною експертом роботою та з урахуванням пропорційності до задоволених позовних вимог, такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 у сумі 1 225, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 16, 23 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 19, 76, 81, 89, 133, 178, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000, 00 грн.

В іншій частині розміру позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 525, 50 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 1 225, 80 грн. в рахунок відшкодування судових витрат за проведення експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.3 розділу XI «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 29.03.2021 року.

Суддя Є.М. Булах