Справа №490/207/21
Провадження № 22-ц/812/1948/21
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 жовтня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Лагодою А.А., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року справу передано за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року вищезазначену позовну заяву залишено без руху з підстав не виконання позивачем вимог ст.95 ЦПК України щодо не засвідчення належним чином письмових доказів доданих до позовної заяви та необґрунтованого зазначення місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Наступною ухвалою того ж суду від 29 червня 2021 року дану позовну заяву, у зв`язку з не усуненням позивачем у визначений ухвалою суду про залишення без руху строк недоліків, повернув її позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на протиправність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив про її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, зокрема зазначав, що ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року ним отримана не була, хоча суд дійшов іншого висновку. За приписи ЦПК України повернення судової повістки «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування сторони, і таке відповідає судовій практиці Верховного Суд.

Крім того, йому не зрозуміло звідки суд встановив, що позивачем зазначено невірну адресу ОСОБА_2 , оскільки позивач у жодному документі такої адреси не зазначав.

Також, судом першої інстанції переплутано стать позивача, що позбавило його можливості ознайомитися із ухвалою суду по цій справі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

За такого, вважав, що суд поверхнево та формально підійшов до розгляду справи.

На підставі частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач у визначений ухвалою строк не усунув недоліки позовної заяви та зважаючи на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, суд вважав доцільним повернути позовну заяву позивачеві, що відповідатиме принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Проте, до такого висновку суд дійшов передчасно та з порушенням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року вказану позовну заяву направлено за підсудністю до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвала суду мотивована тим, що згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на території Миколаївської області не зареєстровані.

Поряд з цим, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що не відноситься до території Центрального району міста Миколаєва.

Оскільки зареєстроване місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Заводського району м. Миколаєва, а місце реєстрації проживання або перебування інших відповідачів невідоме, то матеріали позовної заяви слід передати до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року дану позовну заяву залишено без рухута надано строк для усунення вказаних в цій ухвалі недоліків, а саме: для надання належним чином засвідчених копій документів та обґрунтування адреси відповідача ОСОБА_2 .

Копію ухвали було направлено на адресу позивача, яка була зазначена у позовній заяві: АДРЕСА_3 (а.с.28).

На поштовій відмітці конверта, який повернувся на адресу суду, зазначено причини повернення: «за закінченням терміну зберігання» (а.с.29).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Нормами ЦПК України не встановлено окремого порядку вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Разом з цим, частиною 1 статті 258 ЦПК України визначено, що ухвала є судовим рішенням.

Порядок вручення судового рішення визначений у статті 272 ЦПК України, частина 11 якої встановлює, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 6ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1, 3, 4, 5).

Отже, за змістом ч. 6 ст. 272 ЦПК України наявність поштової відмітки «повернення за закінченням терміну зберігання» не є підтвердженням вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та не вважається належним повідомленням учасника справи про процесуальні дії суду.

Крім того, матеріали справи не містять доказів повторного направлення позивачу копії ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року про залишення позову без руху.

Таким чином, на день постановлення ухвали про повернення позовної заяви, суд першої інстанції не мав доказів належного вручення позивачу копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та надання позивачу строку для усунення її недоліків, а відтак судом безпідставно зроблено висновок, що строк для усунення недоліків закінчився, а позивач не виконала ухвалу суду.

Наведеного суд не врахував та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 з підстав не усунення ним недоліків позовної заяви, оскільки відомості про отримання копії ухвали суду від 20 квітня 2021 року про залишення скарги без руху у матеріалах справи відсутні, відтак, перебіг строку, наданий ОСОБА_1 для усунення недоліків, не розпочався.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на вказані ним підстави для залишення даної позовної заяви без руху.

Так, судом першої інстанції однією із підстав для залишення позовної заяви без руху вказано необхідність надання засвідчених належним чином копій письмових доказів, які додані позивачем до позовної заяви.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК позивач, поряд з іншим, повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Крім того, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, а якщо подаються письмові докази, позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів (ч. 5 вказаної статті).

Зі змісту ч.2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Частинами 5, 6 вищезазначеної статті передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що подача до суду копій письмових доказів не суперечить вимогам процесуальних норм, а наслідком невиконання вимоги суду (у певних випадках) надати безпосередньо оригінал письмового доказу, або не засвідчення копії підписом, є розгляд справи на підставі інших доказів.

Наслідком недотримання вимог ст. 95 ЦПК є виключення письмового доказу з числа доказів і розгляд справи на підставі інших доказів (ч. 11ст. 83 ЦПК), а не повернення позовної заяви.

Щодо необґрунтованості позивачем місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , колегія суддів апеляційного суду зазначає, що вимоги чинного цивільного процесуального законодавства не містять положень щодо надання обґрунтування місця проживання відповідачів.

Крім того, судом помилково зазначено місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , тоді, як в матеріалах справи містяться відомості щодо реєстрації відповідачки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17 зв.).

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Суд першої інстанції зазначеного також не врахував, визнавши неподаною та повернувши позовну заяву позивачу без належних правових підстав, порушив його право на звернення до суду, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, оскаржена ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 червня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2021 року.