КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/124/2021
справа № 372/4359/15-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року про відмову у задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького Міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння,

У С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Обухівського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького Міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності на земельну ділянку та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Представником позивача було подано скарги на дії та рішення державного виконавця від 18.09.2018 року та від 28.09.2018 року (т.4 а.с.127,142,143), в яких він просив скасувати повідомлення державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 30.08.2018 року, зобов`язати державного виконавця усунути порушення прав стягувача, а також визнати неправомірним і скасувати повідомлення про повернення стягувачу 30.08.2018 року без прийняття до виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 року про застосування заходів процесуального примусу по цивільні справі № 372/4359/15-ц та зобов`язати старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Курашову Катерину Вікторівну усунути порушення початку примусового виконання заходів процесуального примусу за ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2018 року по цивільній справі № 372/4359/15-ц, обґрунтовуючи тим, що державний виконавець повинен був самостійно направити виконавчий документ на виконання до належного органу виконання через застарілість норм підзаконного акту - Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року, зокрема, в задоволенні скарг позивача, представника позивача на дії та рішення державного виконавця відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, 14.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу в частині відмови в задоволенні скарги на дії та рішення державного виконавця, в якій просив ухвалу суду в цій частині скасувати, прийнявши постанову про задоволення скарги шляхом: скасування визнаного неправомірним повідомлення про повернення стягувачу 30 серпня 2018 року без прийняття до виконання ухвали Обухівського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року про застосування у цивільній справі № 372/4359/15-ц заходів процесуального примусу; зобов`язання Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення початку примусового виконання заходів процесуального примусу за ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року, обґрунтовуючи тим, що повернення ухвали суду без прийняття до виконання, вмотивоване посиланням на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» внаслідок пред`явлення виконавчого документа, що згідно з п. 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту № 512/5 від 02.04.2012, підвідомчий Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Київській області, є неправомірним, оскільки вказана інструкція втратила чинність, крім того, відповідно до нині чинних ст. 5, 6, 24 Закону України «Про виконавче провадження» інститут підвідомчості використовується для розмежування між собою повноважень приватних і державних виконавців та органів казначейського обслуговування бюджетів, органів доходів і зборів, а також компетенції державних виконавців за територіальним принципом. Визначення компетенції державних органів державної виконавчої служби чинною ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» віднесене до особливостей підвідомчості за обставин, що ускладнюють виконання рішення, з огляду на які передбачена передача вже відкритих виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого. Вважає, що його права було порушено, тим що державний виконавець не вжив усіх заходів для забезпечення виконання судового рішення; суд першої інстанції порушив порядок розгляду скарги, не розглянув скаргу безпосередньо в судовому засіданні, зокрема, суть скарги в судовому засіданні не доповідав, позицію сторони позивача не вислухав, державного виконавця в судове засідання не викликав всупереч ст. 450 ЦПК України, докази, які стосуються предмета оскарження в судовому процесі не досліджував.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що доводи скарги безпідставні, оскільки вони не ґрунтуються на законі і матеріалах справи, належно не доведені, порушень прав чи законних інтересів скаржника, які б підлягали судовому захисту, під час судового розгляду не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглядав справу.

Відповідно до 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст.451 ЦПК України за результатами розгляду справи суд може визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 27 серпня 2018 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області було задоволено клопотання представника позивача, зобов`язано Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області тимчасово вилучити докази для дослідження судом у: державного реєстратора сектору з питань державної реєстрації Обухівської районної державної адміністрації Київської області (08700, Київська обл., м.Обухів, вул. Малишка, 10) належним чином засвідчені копії правовстановлюючих документів та матеріалів реєстраційної справи № 1 відносно земельної ділянки площею 1 га (1,0007 га) в селі Плюти на території Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, а також оригінали вказаних документів для огляду судом; Відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Малишка, 9) належним чином завірені копії правовстановлюючих документів, інформацію про технічні характеристики та розмір земельної ділянки, інформацію про обставини звернення щодо реєстрації земельної ділянки (зокрема, коли, яка саме особа), витяг із поземельної книги відносно земельної ділянки площею 1 га (1,0007 га) в селі Плюти на території Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер :04:030:0045, а також оригінали вказаних документів для огляду судом.

Повертаючи вказаний виконавчий документ стягувачеві без прийняття до виконання у повідомленні від 30.08.2018 року старший державний виконавець Обухівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Курашова К.В. послалась на те, що п.4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, боржниками якими є територіальні підрозділи центральних органів влади, їх структурні підрозділи, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи, виконуються іншим органом державної виконавчої служби.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець діяв у межах чинного законодавства, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», крім того скаржником не повідомлено обставин, які б унеможливлювали відкриття виконавчого провадження належним і уповноваженим органом державної виконавчої служби у визначеному п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» порядку - за заявою стягувача про примусове виконання рішення. З обставин справи вбачається, що стягувач до жодного органу виконання судових рішень із заявами про звернення вказаного виконавчого документа до примусового виконання не звертався, суду не повідомлено відомостей про наявність перешкод у реалізації ним такого права.

Та обставина, що у зв`язку із прийняттям Закону України «Про виконавче провадження» у новій редакції положення Інструкції з організації примусового виконання рішень є застарілими, не може вплинути на законність дій державного виконавця, який правомірно керувався зазначеною Інструкцією, так як вона на час її застосування не була скасованою і не втратила свою чинність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні скарги, ухвала суду є законною, обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, вказаних в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 29 березня 2021 року.

Суддя - доповідач:

Судді: