Провадження № 22-ц/802/1066/21 Категорія: 68 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Данилюк В. А.,,

секретар Вакіна Д. О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , про стягнення компенсації частини вартості відчуженого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4 (далі - третя особа, ОСОБА_4 ), про визнання договору недійсним, поділ майна подружжя та компенсації частини вартості відчуженого майна покликаючись на такі обставини.

У період з 08 серпня 2014 року по 17 грудня 2019 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

06 березня 2016 року придбали автомобіль Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який був зареєстрований на відповідача.

Після розірвання шлюбу позивач дізналася, що вказаний автомобіль, без її згоди, був проданий третій особі, тому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , провести поділ майна подружжя, виділивши їй у власність 1/2 цього автомобіля; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 автомобіля у розмірі 178 097,61 грн.

У грудні 2020 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 184 100,00 грн.

Зустрічний позов мотивований тим, що у 2019 році позивач успадкувала від свого діда житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . В травні 2019 року ним було розпочато проведення ремонтних робіт у цьому будинку, на який він витратив 4 800,00 доларів США та 17 355,35 грн.

Також він придбав телевізор, ноутбук, пральну машину, які залишилися у користуванні позивача.

Просив суд стягнути з позивача на свою користь грошову компенсацію за майно у розмірі 184 100,68 грн.

У квітні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 подав заяву про відмову від частини позовних вимог, у якій просив суд прийняти відмову позивача від позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 14 квітня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання , прийнято відмову позивача від позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , провадження у цій частині вимог закрито.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 26 травня 2021 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Постановлено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , у розмірі 80 000,00 грн. (вісімдесят тисяч гривень).

В задоволенні решти вимог первісного позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - відмовити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,00 грн.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, в решті рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру грошової компенсації безпідставно не взято до уваги довідки оцінювача, у якій вказано орієнтовану ринкову вартість автомобіля, не враховано правових позицій Верховного Суду, згідно з якими при розгляді справ про поділ майна подружжя, вартість майна, яке підлягає поділу, необхідно визначати виходячи з його дійсної вартості.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, вважає що апеляційна скарга є суперечливою за змістом, позивач у суді першої інстанції заперечувала щодо призначення експертизи на предмет встановлення дійсної вартості автомобіля, тому вважає рішення суду правильним.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 08 серпня 2014 року по 17 грудня 2019 року.

З договору купівлі-продажу автомобіля від 19 грудня 2016 року вбачається, що відповідач ОСОБА_5 придбав у ТЗоВ «Богадн-Авто Луцьк» автомобіль Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 . Вартість автомобіля придбаного автомобіля становить - 386 000,00 грн., та включає в себе суму ПДВ - 64333,33 грн.

У серпні 2019 році відповідач продав цей автомобіль позивача громадянину ОСОБА_4 за 160000 грн., письмової згоди на продаж автомобіля позивач не надавала.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з презумпції права спільної сумісної власності подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі положень статті 71 СК України позивач просила стягнути на її користь компенсацію Ѕ вартості автомобіля. Враховуючи, що автомобіль проданий, просила суд стягнути на іі користь Ѕ його вартості у розмірі 178097.16 грн., виходячи із того, що вартість подібного за своїми характеристиками автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску становить 356195.21 грн..

Згідно з приписамичастин 1-2 сатті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На спростування доводів апеляційної скарги відповідачем долучено до відзиву на апеляційну скаргу договір комісії від 03.09.2019, договір купівлі-продажу автомобіля та акт огляду реалізованого транспортного засобу, акт технічного стану, з яких вбачається, що автомобіль Hyundai i30, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 відповідач продав за 160 000 грн., відсоток зносу - 38%.

Відповідно до положень статті частин 1-2 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною 5 статті 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції задоволено клопотання відповідача про подання доказів та долучено до матеріалів справи довідку фізичної особи-підприємця оцінювача ОСОБА_6 від 16.09.2021, з якої вбачається, що вартість подібного за своїми характеристиками автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску становить 155 000 грн.

Як в довідці оцінювача ОСОБА_7 , поданій позивачем, так і в довідці оцінювача ОСОБА_6 , вжито термін «орієнтована ринкова вартість». Кожен із оцінювачів вказав різну «орієнтовану ринкову вартість» однак не навів, на які саме критерії орієнтувався, не зазначив, чи включено у цю вартість ПДВ, оскільки вартість нового автомобіля, який був придбаний відповідачем, включено ПДВ, а зазначаючи підставою видачі довідки «Бюлетень автотоварозначвої експертизи» кожен із оцінювачів послався на різні випуски бюлетеня, не вказавши глави, розділу або статті, якими врегульоване питання визначення «орієнтованої ринкової вартості».

В апеляційній скарзі позивач, обґрунтовуючи вимоги про стягнення коштів у розмірі, вказаному в позовній заяві, посилається на роз`яснення, викладені Постановах Пленуму Верховного Суду України.

Зокрема, вказує, що відповідно до пункту 12 «а» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що: вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК ( 435-15). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Ні в зазначених роз`ясненнях Пленуму Верховного Суду України, ні в нормах Цивільного Кодексу України, нормах Сімейного Кодексу України, ні в нормах Податкового кодексу, зокрема, в положеннях статей 14, 189 Податкового Кодексу України, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, не визначено такого поняття, як «орієнтована ринкова вартість».

Крім того належить відмітити, що вжите в нормах Податкового Кодексу поняття "звичайна ціна", "ринкова ціна", порядок та спосіб її визначення застосовується для цілей оподаткування, а не у разі поділу спільного майна подружжя.

Посилання в апеляційній скарзі на приписи статті 176 ЦПК України суд вважає некоректними, оскільки нормами цієї статті врегульовано питання визначення ціни позову, а не питання визначення дійсної вартості майна у разі його поділу, крім того, в пункті 9 цієї статті йдеться про нерухоме майно, до якого транспортні засоби не відносяться.

В обґрунтування апеляційної скарги представник посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі 127/7029/15-ц та в постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 761/17775/15-ц, згідно з якими у випадку відчуження майна із подружжям проти волі іншого з подружжя, та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Всупереч вимог статті 81 ЦПК України, позивач не подала належних і допустимих доказів про дійсну вартість подібного за своїми якостями автомобіля на час розгляду справи, оскільки в поданій довідці оцінювача визначено орієнтовану ринкову вартість. Апеляційний суд відхиляє подані сторонами довідки оцінювачів, оскільки зазначена в них вартість є суттєво відмінною у кожній із довідок, не узгоджується із вартістю нового автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску, придбаного ОСОБА_2 у 2016 році та зазначеним в акті технічного стану при продажі ОСОБА_2 у 2019 році автомобіля Hyundai i30, 2016 року випуску відсотком його зносу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 29 квітня 2021 року відмовлено в клопотанні відповідача про призначення судової експертизи на предмет встановлення дійсної вартості автомобіля автомобіля Hyundai i30, 2016 року кузова НОМЕР_1 , щодо проведення якої заперечував представник позивача, у той час як заявлення такого клопотання вказує на готовність відповідача забезпечити огляд тат оцінку проданого ним автомобіля.

Крім того, із змісту постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, на яку посилається представник позивача в апеляційній скарзі, вбачається, що Верховний Суду розглядав касаційну скаргу на рішення Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2016 року, яке є у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Із мотивувальної частини рішення Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2016 рокув і вбачається, що на підтвердження дійсної вартості проданих одним із подружжя транспортних засобів надано звіт про їх оцінку, і саме такому доказу надавав правову оцінку Верховний Суд та висловлював правовий висновок.

У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року (справа № 761/17775/15-ц ) йдеться про такий доказ, як інформаційно-аналітична довідка про ринкову вартість автомобіля. Отже обставини та докази, подані сторонами у даній справі, є відмінними від тих, що були предметом розгляду Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача, що продаж автомобіля здійснено за дійсною (ринковою) вартістю, а тому висновок суду про стягнення на користь позивача 800000 гривень, що становить Ѕ вартості автомобіля є правильним.

В апеляційній скарзі з посиланням на Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Засади) представник позивача детально аналізує поняття ціни, методів оцінки, в той час як в поданій позивачем довідці оцінювача ОСОБА_7 не зазначено про використання оцінювачем будь-яких передбачених в Засадах стандартів оцінки майна, тому такі аргументи не мають правового значення при вирішенні даного спору.

Інші мотиви апеляційної скарги, які являють собою цитування положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, інших нормативно-правових актів, у тому числі положень Цивільно-процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України і викладені в апеляційній скарзі логічні міркування представника позивача не стосуються предмета спору та не спростовують правильності висновків суду про часткове задоволення позову.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Наведені в апеляційній скарзі доводи не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 подану її представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді