КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 750/251/21 Головуючий у суді першої інстанції - Логвіна Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/6740/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Чернігівського апеляційного суду, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Державний експортно-імпортний банк України», Чернігівського апеляційного суду, Державної казначейської служби України, відповідно до якого просив стягнути на користь ОСОБА_1 з АТ «Державний експортно-імпортний банк України» матеріальні витрати в розмірі 656 152,24 грн, а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн, з держави України матеріальні витрати в розмірі 656 152,24 грн, а також відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Укрексімбанк» з метою отримання кредитних коштів для фінансування будівництва власного житла. Зазначено, що позивач надав банку заяву на видачу суми кредиту у швейцарських франках, що еквівалентно 265 000 грн для придбання житла й 24 травня 2007 року між ПАТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7607С29.

Вказано, що 15 квітня 2013 року замість проведення чергового платежу позивач надав банку письмове повідомлення, що він не отримував грошові кошти в швейцарських франках, що банк не виконав узгоджене кредитним договором єдине своє зобов`язання переказу швейцарських франків у безготівковій формі на його поточний рахунок й що позивач не повинен повертати банку те, чого не отримував, сплачувати проценти за користування грошовими коштами, якими не користувався.

В позовній заяві вказано, що в подальшому банком було припинено дію кредитного договору з 16 вересня 2013 року на підставі вимоги про дострокове погашення кредиту, а з листопада 2013 року за допомогою судової влади й омани суддів банк завдав останньому матеріальних збитків та моральної шкоди у результаті порушення його цивільних прав.

Також позивачем зазначено, що за результатами розгляду справи №750/3453/16 за позовом ПАТ «Укрексімбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року було задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», рішення Деснянського районного суду міста Чернігів від 30 травня 2016 року скасовано, а позовні вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 74 540,60 грн заборгованості по тілу кредиту, 106 560,91 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 75 000 пені за порушення строків погашення процентів та платежів за кредитним договором, а всього 256 101,52 грн.

Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції підтверджує наявність обману банком і його нечесну підприємницьку практику та скасував правильне рішення суду першої інстанції. Вказане, на думку позивача, є умисним нанесенням йому судовою владою України матеріальних збитків.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом у даній цивільній справі з метою захисту його порушених прав.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що спір у даній справі виник на підставі порушення його прав як споживача фінансових послуг, у зв`язку з чим суд мав застосувати положення Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживачі звільняються від сплати судового збору. В апеляційній сказі вказано, що споживачі звільняються від сплати судового збору незалежно від статусу осіб, якими така шкода була завдана споживачу, оскільки він залишається споживачем фінансової послуги та захищає свої права. Апелянт також зазначає, що його позовні вимоги в даній справі про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди заявлені у зв`язку з відсутністю у банку законного права надання кредиту в розмірі та на умовах споживчого кредитного договору та здійснення банком зовсім інших, не узгоджених сторонами дій, у зв`язку з неможливістю та відмовою банку надати йому узгоджену фінансову послугу.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 січня 2021 року, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що ухвалою суду від 18 січня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний термін з часу отримання копії ухвали для виправлення недоліків, а саме: привести позовну заяву у відповідність до п.4 ч.4 ст.175 ЦПК України та оплатити судовий збір на користь держави за вимоги майнового характеру у розмірі 11 350 грн, а також за вимоги немайнового характеру - 1816 грн, надавши суду документи, що підтверджують відповідну сплату. Вказано, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 18 січня 2021 року, у зв`язку із чим позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом (а.с.1-68).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 18 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: необхідно зазначити зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, тобто привести позовну заяву у відповідність до вимог п.4 ч.4 ст.175 ЦПК України, а також необхідно сплатити судовий збір на користь держави за вимоги майнового характеру у розмірі 11 350 грн та за вимоги немайнового характеру у розмірі 1816 грн, надавши суду документи, що підтверджують його сплату (а.с.70-72).

В подальшому, ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої надав до суду нову редакцію позовної заяви, на виконання вимог ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 18 січня 2021 року, а також в заяві вказано, що він має бути звільнений від сплати судового збору на підставі положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач реалізує своє право споживача банківських послуг на доступ до правосуддя (а.с.84-143).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с.144-145).

У абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" судам роз`яснено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір» передбачає пільги щодо сплати судового збору.

Відповідно до положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Системне тлумачення норм статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб як споживачі серед переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають або позбавлені. Оскільки така пільга встановлена спеціальною нормою (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»), що закріплена в законі, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

З матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній мотивує свої позовні вимоги тим, що йому було завдано матеріальних збитків та моральної шкоди у зв`язку із порушенням його прав як споживача фінансових послуг.

Оскільки позивач звертається за захистом свого порушеного права й мотивує свої позовні вимоги тим, що він є споживачем фінансової послуги і йому було завдано у зв`язку із цим матеріальних збитків та моральної шкоди, то апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_1 підпадає під дію положень ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв