Справа № 344/8414/21
Провадження № 2/344/2918/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Кузнєцової С.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

28.05.2021 позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останньої : 11 000 грн. безпідставно набутих коштів, 3 % річних, а всього 11 987 грн., та судові витрати.

У обґрунтування позову вказує, що 05.06.2018 він звернувся до ОСОБА_2 , яка працювала в пункті обміну валют по АДРЕСА_1 , з приводу обміну 1500 доларів США. На що вона відповіла, що обміняє йому 1000 дол США, а решту він зможе забрати в кінці дня, оскільки для цього їй потрібно здійснити обмін уже наявних коштів. Так як він перебував з ОСОБА_2 у товариських відносинах, то повірив їй, та кошти в сумі 500 доларів США залишились у відповідачки.

Однак, в кінці дня ОСОБА_2 не повернула йому ні 500 доларів США, ні їх еквівалент, зіславшись на те, що їй ще не принесли кошти, які вона здала на обмін, та сказала, щоб він прийшов на наступний день.

На наступний день 06.06.2018 ОСОБА_2 повідомила, що у неї виникла проблема з коштами, які вона передала для обміну і попросила пару днів відтермінування, і що як тільки вирішить проблему, то набере. Через тиждень ОСОБА_2 , повідомила, що у неї кошти, які вона передала на обмін, разом з його викрали і вона немає можливості їх повернути на даний час. Попросила увійти в ситуацію і почекати місяць-два, щоб змогла повернути кошти.

Приблизно у вересні, він підійшов до ОСОБА_2 і поцікавився, чи вирішились та проблеми і чи є в неї можливість повернути кошти. Вона відповіла, що справа поки вирішується потрохи, повернула 100 доларів США, та сказала, що буде віддавати частинами, бо має ще інші зобов`язання.

28.12.2018 ОСОБА_2 на його чергове звернення по телефону зазначила, що працює на новому місці, і в неї є вже кошти, але ще змушена з ними попрацювати і все поверне.

19.11.2019 пообіцяла повернути кошти до кінця 2019 року, однак такого не зробила.

Подальше спілкування не дало жодного результату, ОСОБА_2 не повернула кошти і перестала піднімати трубку та відписувати на смс-повідомлення.

26.02.2021, він ще раз направив смс - повідомлення, в якому зазначив, що буде очікувати повернення коштів до 07.03.2021, після чого буде звертатись в суд, однак повідомлення були залишені без відповіді.

Даний позов, подав як повернення безпідставно набутих коштів в порядку ст. 1212 ЦПК України, мотивує тим, що не надав позики ОСОБА_2 , а мав намір здійснити операцію по обміну валюти, що входило у вид діяльності відповідача.

21.09.2021 позивачем подано письмові пояснення про те, що доказами зазначених взаємостосунків, які виникли між сторонами є смс- переписка, яка формувалась з дати першої події 05.06.2018 до дати звернення до суду.

Разом з тим просить суд звернути увагу, що відносно відповідача ОСОБА_2 , Івано-Франківським ВП ГУНП в Івано-Франківській області проводяться розслідування у кримінальних провадженнях з приводу того, що ОСОБА_2 , під приводом обміну валюти, шахрайським способом, незаконно заволоділа грошовими коштами ряду фізичних осіб, тобто вважає, що у аналогічний спосіб. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.09.2021 додає.

Позивач у судовому засідання просив позов задоволити з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, письмових поясненнях. Відносно проведення заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач повторно на розгляд справи не з`явилася, про день та час слухання справи була повідомлена відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавала.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Вислухавши вступне слово позивача, Ррозглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у позові з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до ст. 4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, тобто не є унормованими.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є , зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Аналогічний правовий висновок стосовно застосування статті 1212 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року в справі № 472/786/18.

При цьому, позивач зазначає, що мали місце фактично договірні відносини з приводу обміну валюти, що унеможливлює застосування положень ст.1212 ЦК України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження №000316 від 19.09.2019, який не містить підпису реєстратора, за заявами ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_2 шахрайським способом, в одному випадку під приводом обміну валют, незаконно заволоділа грошовими коштами.

Разом з тим, п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено: "кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку"

Переписка з «Свєта» у iMessege за період з 06.06.2018 по 26 лютого ( а.с. 7-21), яка надані із позовом, жодним чином не обґрунтовує та не доводить обставини, які викладені у позовні заяві, зокрема, що така мала місце саме з відповідачем, і не дає підстав для задоволення позову.

Разом з тим, в порушення ч. 4 ст.100 ЦПК України, позивачем не зазначено про наявність у нього оригіналу такого електронного доказу.

Таким чином, оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку, що викладені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому у позовних вимогах слід відмовити.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат відсутні.

На підставі та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 280-283, 354-355ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_3 ;

Рішення складено в повному обсязі 22.09.2021.

Суддя Кіндратишин Л.Р.