Справа № 200/8093/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - Лукінова К.С.,

При секретарі Івановій А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича, стягувач: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича, стягувач: ОСОБА_2 в якій просив визнати протиправними дії приватного виконавця Ванжі О.В. щодо порушення норм ЗУ «Про виконавче провадження» стосовно відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64201124 від 19.01.2021 року та визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64201124 від 19.01.2021 року. В обгрунтування поданої скарги зазначив, що 19.01.2021 року йому стало відомо про відкриття виконавчого провадження № 64201124, а постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена йому засобами поштового зв`язку. Підставою для задоволення скарги ОСОБА_1 зазначив, що приватний виконавець мав повернути виконавчий документ стягувачу через його не відповідність нормам чинного законодаства, а також через його подання неуповноваженою особою. Так, виконавчий лист у справі № 200/8093/17 не скріплений печаткою взагалі, а отже не відповідає вимогам закону. Крім цього, адвокат, який направив виконавчий документ до приватного виконавця не подав до заяви про відкриття виконавчого провадження належним чином засвідчені докази своїх повноважень. За вказаних обставин скаржник вважає, що приватний виконавець порушив його право приватної власності. Посилаючись на норми ЗУ «Про виконавче провадження», Конституції України, Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, просив скаргу задовольнити.

В судовому засіданні скаржник подану скаргу повністю підтримав з підстав, зазначаних у скарзі.

Приватний виконавець Ванжа О.В. в судовому засіданні заперечував проти скарги, надав суду копію виконавчого провадження та його оригінал для огляду в судовому засіданні. При цьому заперечував проти скарги та вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки виконавчий лист містить печатку суду, а неналежне засвідчення повноважень адвоката є формалізмом і він має виконувати рішення. При цьому, у разі якщо копії повноважень адвоката, що подав заяву про відкриття виконавчого провадження не посвідчені належним чином, то на ці дії могла подати скаргу стягувач, а не боржник. Посилаючись на норми Конституції України зазначив, що судове рішення має бути виконане, а також спираючись на ЗУ «Про виконавче провадження» просив в задоволенні скарги відмовити.

Суд, дослідивши матеріали скарги, копію виконавчого провадження та частково оригінал виконавчого провадження (який після огляду був повернутий приватному виконавцю) вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення передбачене Розділом VII ЦПК України.

Чинне законодавство України передбачає широке коло можливостей впливу на хід виконавчого провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців регламентується як Законом України «Про виконавче провадження» так і відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже, сторони виконавчого провадження наділені правом звернення до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність, в тому числі, приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження», визначено що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», визначено що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Скориставшись наданим правом боржник ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою з порушенням строків на її подання, зазначивши поважність причин пропуску цих строків, які визнані судом поважними та поновлені, через що відкрито провадження за скаргою. При цьому судом було враховано право скаржника на доступ до правосуддя з метою захисту його прав.

Однак, за результатами розгляду вказаної скарги суд не знайшов обгрунтованих та законних підстав для задоволення скарги, виходячи з такого.

В поданій скарзі скаржник зазначає, що виконавчий документ, за яким було відкрито виконавче провадження не відповідає вимогам, які пред`являються до виконавчих документів, а саме не скріплений гербовою печаткою суду, що на його думку є підставою для його повернення стягувачеві. Однак, дана обставина не знайшла свого підтвердження під час розгляду скарги, оскільки як вбачається з наданої копії виконавчого провадження та переглянутого судом оригіналу виконавчого документу під час розгляду скарги виконавчий лист Дніпровського апеляційного суду у справі № 200/8093/17 від 03.12.2020 року скріплений гербовою печаткою суду.

Щодо тверджень скаржника на подання виконавчого документу неуповноваженою на те особою, то суд приходить до того, що виконавчий документ поданий уповноваженою особою на підставі копії договору про надання юридичних послуг адвокатом від 17.10.2020 року та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, які були долучені до заяви про відкриття виконавчого провадження. При цьому суд враховує твердження скаржника про те, що вказані копії не посвідчені належним чином надмірним формалізмом, оскільки стягувач не заявляла про те, що вона не уповноважувала адвоката на здійснення вказаних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та -нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також с рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно ч. 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин 5, 7, 8 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, при цьому детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Пункти 4 та 5 розділу III цієї Інструкції регламентують дії виконавця, які передують відкриттю виконавчого провадження.

Так, виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувану повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа. У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувану без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Представником стягувача на адресу приватного виконавця було подано заяву про відкриття виконавчого провадження разом із виконавчим листом №200/8093/17 від 03.12.2020 виданого Дніпровським апеляційним судом.

Частиною 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для повернення стягувану виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому закон порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відклике банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язкові виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконав служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; Фондом гарантування вкладів фізичних прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку. В даному випадку підстави для повернення стягувачу виконавчу документу без прийняття до виконання, відсутні.

19.01.2021 в порядку ст. ст. 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64201124, щодо стягнення з боржника суми заборгованості в розмірі 45555,00 гривень.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі Горнсбі проти Греції Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду1. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Задоволення ж скарги з формальних підстав, таких як неналежне засвідчення копії повноважень адвоката може призвести до надмірного судового формалізму та порушити права стягувача щодо виконання судового рішення на її користь.

За вищевказаних обставин посилання скаржника на неправомірність дій приватного виконавця не знайшли свого підтвердження під час розгляду скарги судом з вищевказаних підстав, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. від 19.01.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64201124 було прийнято відповідно до закону, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Доказів понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, а тому, ці витрати не відшкодовуються відповідно до ст. 452 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.76-81, ч. 2 ст. 247, ст.ст.260, 353, 447,448, 450, 451, 452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжі Олександра Володимировича, стягувач: ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів.

Повний текст ухвали складений 26.02.2021 року.

Суддя: К.С. Лукінова