Справа №731/66/21
Провадження №6/731/4/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2021 року смт Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участі секретаря Бойко К.І.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника стягувача Дуденок О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про визнання дубліката виконавчого листа, виданого Варвинським районним судом Чернігівської області на виконання рішення у цивільній справі № 2504/961/12 від 28 грудня 2012 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини, який перебуває на виконанні у Черкаському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), таким, що частково не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває зазначена заява.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 03 липня 2014 року між ним та стягувачем ОСОБА_3 відбулася домовленість про те, що остання письмово відмовиться від стягнення з нього аліментів, які за рішенням суду становлять 1/3 частку всіх видів його заробітку (доходу), та натомість погодиться на отримання аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень щомісячно. На виконання вказаної домовленості стягувач ОСОБА_3 подала державному виконавцеві ЦВ ДВС ЧМУЮ Безживотній Г.І. розписку від 03 липня 2014 року про відмову від стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , та згоду на отримання аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн, яку ОСОБА_1 сплачуватиме до 25 числа щомісяця. Зі свого боку боржник ОСОБА_1 03 липня 2014 року подав державному виконавцеві розписку про обов`язок сплачувати аліменти на користь стягувача ОСОБА_3 на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн до 25 числа щомісяця. На підставі отриманих від стягувача та боржника розписок державний виконавець Безживотна Г.І. винесла постанову про повернення виконавчого листа про стягнення аліментів стягувачеві. Відтоді він як боржник виконував свій обов`язок зі сплати аліментів добровільно, поза межами виконавчого провадження, сумлінно сплачував аліменти у твердій грошовій сумі, по 500,00 гривень щомісячно, заборгованості не допускав, навіть мав переплату. За усною домовленістю зі стягувачем, у той час, коли вона була відсутня за місцем проживання та не мала можливості отримувати грошові перекази, він сплачував аліменти на рахунок матері стягувача - ОСОБА_5 . У 2020 році стягувач ОСОБА_3 подала до Черкаського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ дублікат виконавчого листа, виданий Варвинським районним судом Чернігівської області 18 березня 2020 року у справі № 731/87/20 (провадження № 6/731/4/20) на виконання рішення суду від 28 грудня 2012 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу). 16 квітня 2020 року державний виконавець Веліканова К.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним дублікатом виконавчого листа та нарахувала йому заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2021 року у сумі 108 438,02 грн. Вважає, що існуюча між ним та стягувачем домовленість, яка узгоджується зі статтею 181 СК України, є підставою для визнання дубліката виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню за період з серпня 2014 року до січня 2021 року.

На підставі ст. 432 ЦПК України заявник ОСОБА_1 просить визнати дублікат виконавчого листа, виданого Варвинським районним судом Чернігівської області на виконання рішення у цивільній справі № 2504/961/12 від 28 грудня 2012 року про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини таким, що частково не підлягає виконанню за період з серпня 2014 року до січня 2021 року.

Ухвалою від 24 березня 2021 року заяву призначено до розгляду на 01 квітня 2021 року (а.с. 68).

31 березня 2021 року з Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на запит суду надійшла копія матеріалів виконавчого провадження (а.с. 79-127).

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав, надав аналогічні заяві пояснення. Пояснив, що у липні 2014 року вони зі ОСОБА_3 досягли домовленості, що він сплачуватиме аліменти на утримання сина у сумі 500,00 гривень щомісячно. Вказану домовленість він добросовісно виконував, заборгованості не допускав, навіть була переплата. У 2020 році він дізнався, що стягувач ОСОБА_3 подала до виконавчої служби дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів, порушивши таким чином існуючу між ними домовленість. Частину аліментів сплачував на користь гр.. ОСОБА_6 яка є матір`ю стягувача, через відсутність у стягувача картки приватбанку та її періодичні від`їзди за межі країни. Вважає, що розписка ОСОБА_3 про те, що вона згодна отримувати він нього аліменти на утримання сина у розмірі 500,00 грн є підставою для визнання виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню за період з серпня 2014 року до січня 2021 року.

Представник заявника вказав, що виконавчий лист не підлягає виконанню у зв`язку з фактичним виконанням боргу та відмовою стягувача від отримання аліментів у зазначеному у виконавчому листі розмірі. Вказав, що після написання розписки, його довіритель отримував постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу без виконання у липні 2014 року. Мирових угод між сторонами не укладалось та судом не затверджувалось, нотаріальні договори про порядок утримання дитини також відсутні.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, забезпечивши участь свого представника.

Представник стягувача ОСОБА_7 зазначила, що виконавчий лист про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджено ці платежі. Розписка, про відмову від стягнення мала наслідком лише повернення виконавчого листа, і її довіритель в жодному разі не мала наміру відмовлятись від аліментів, присуджених за рішенням суду. На затвердження суду не було подано будь-яких мирових угод або заяв, заборгованість по аліментам наявна, та підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не має. Квитанції щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_5 не можуть бути враховані, оскільки ця особа не є стороною виконавчого провадження чи представником сторони.

Державний виконавець Веліканова К.С. у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку із завантаженістю, в якій заявлені вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Крім того, надіслала копію матеріалів виконавчого провадження № 61847776 з примусового виконання виконавчого листа № 6/731/4/20, виданого Варвинським районним судом Чернігівської області 18 березня 2010 року, про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, представника стягувача, дослідивши доводи та письмові матеріали заяви, копії матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Варвинського районного суду від 28 грудня 2012 року ухвалено стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29-30, справа №2504/961/12). Рішення набрало законної сили.

Як убачається з розписки стягувача ОСОБА_3 вона відмовилася від стягнення аліментів зі ОСОБА_1 , при чому згодна на сталу суму в розмірі 500,00 грн, які ОСОБА_1 сплачуватиме щомісяця до 25 числа (а.с. 9).

У своїй розписці від 03 липня 2014 року боржник ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі сталої суми 500,00 грн до 25 числа кожного місяця (а.с. 10).

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ Безживотної Г.І. від 16 липня 2014 року виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення повернуто стягувачу за її письмовою заявою від 03 липня 2014 року (а.с. 8).

20 березня 2020 року ОСОБА_3 знову звернулась до Черкаського РВ ДВС із заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Варвинського районного суду від 28 грудня 2012 року про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) (а.с. 79).

Постановою старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Веліканової К.С. від 16 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого на підставі рішення Варвинського районного суду від 28 грудня 2012 року про стягнення зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 жовтня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11, 81).

01 лютого 2021 року та 31 березня 2021 року державним виконавцем здійснено розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за мінусом коштів, сплачених боржником на користь стягувача у період з серпня 2014 року до січня 2021 року та до березня 2021 року відповідно (а.с. 12-13, 122-123, 125-127).

Відповідно до ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Докази на підтвердження факту існування нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дитину у матеріалах справи відсутні.

Згідно з положеннями ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судові рішення про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням від 28 грудня 2012 року, або про звільнення від сплати аліментів відсутні.

Статтею 434 ЦПК України передбачена можливість укладення мирової угоди між сторонами виконавчого провадження, а також звернення до державного або приватного виконавця із заявою про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення. Вказані документи подаються в письмовій формі виконавцю, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Так само були врегульовані вказані відносини і у ст. 372 ЦПК України в редакції, що діяла у період з 03 липня 2014 року до 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 434 ЦПК України суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України в редакції, що діяла у період з 03 липня 2014 року до 15 грудня 2017 року, суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Ухвала суду, якою затверджено мирову угоду у процесі виконання рішення або задоволено заяву про відмову від примусового виконання рішення є підставою для закінчення виконавчого провадження (ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження №606-ХІV від 21 квітня 1999 року та ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року).

При цьому виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ст.ст. 50-51 Закону №606-ХІV від 21 квітня 1999 року та ч. 1 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року).

Разом з тим, доказів на підтвердження факту існування ухвали суду про затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження або затвердження заяви про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення матеріали справи також не містять.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року передбачено, що виконавчий документ може бути повернутий стягувачу за його заявою. Разом з тим, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ про стягнення періодичних платежів, зокрема у справах про стягнення аліментів, може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Так само вказані відносити були врегульовані і до набрання чинності Законом №1404-VІІІ, тобто з 03 липня 2014 року до 04 жовтня 2016 року (ст. ст. 12, 22, 26 Закону України «Про виконавче провадження №606-ХІV від 21 квітня 1999 року).

Статтею 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В Узагальненні практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, № 8 від 25 вересня 2015 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Разом з тим, ні в ЦПК України, ні в Законі України «Про виконавче провадження», ні в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року (зі змінами) не передбачено (як станом на липень 2014 року, так і на даний час) можливості остаточного припинення стягнення аліментів на утримання дитини (без права повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених законом) та втрати чинності рішенням суду про стягнення аліментів на підставі розписок стягувача та боржника про досягнення певної домовленості, поданих у простій письмовій формі державному виконавцеві.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Статтею 179 СК України в редакції, яка діяла до 08 серпня 2017 року, було передбачено, що аліменти, одержані на дитину є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання.

Стаття 179 СК України в редакції, що діє з 08 серпня 2017 року, передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

ОСОБА_5 не є стороною виконавчого провадження, розписки заявника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_3 не містять інформації про домовленість між ними про виплату аліментів на користь ОСОБА_5 , а представник стягувача не підтвердила, що кошти, отримані ОСОБА_5 , використані на утримання дитини та отримані саме в рахунок виконавчого листа.

При вирішенні справи суд враховує також те, що аліменти покликані забезпечувати належний рівень розвитку і життя дитини. При цьому аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень щомісячно явно не здатні забезпечити потреб дитини та, починаючи з 01 грудня 2016 року, є меншими навіть за гарантований законодавством мінімальний розмір, що зараз встановлений на рівні 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зокрема, мінімальний гарантований розмір аліментів для дитини від 6 до 18 років, визначений ч. 2 ст. 182 СК України, з 01 грудня 2016 року становив 506,70 грн (1 689 х 30%), з 01 травня 2017 року - 533,10 грн (1 777,00 х 30%), з 08 липня 2017 року 888,50 грн (1 777,00 х 50%), з 01 грудня 2017 930,00 грн (1 860,00 х 50%), з 01 липня 2018 972,00 грн (1 944,00 х 50%), з 01 грудня 2018 1 013,50 грн (2 027,00 х 50%), з 01 липня 2019 1 059,00 грн (2 118,00 х 50%), з 01 грудня 2019 1 109,00 грн (2 218,00 х 50%), з 01 липня 2020 1 159,00 грн (2 318,00 х 50%), з 01 грудня 2020 1 197,50 грн (2 395,00 х 50%).

Оскільки рішення суду про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/3 частку всіх видів його заробітку (доходу) набрало законної сили, не скасоване та є обов`язковим для виконання, заявником не доведено, що він укладав зі стягувачем нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину у іншому розмірі, відсутні судові рішення про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду від 28 грудня 2012 року, про звільнення від сплати аліментів, про затвердження мирової угоди між сторонами виконавчого провадження або про затвердження заяви про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення, а також відсутні докази на підтвердження того, що виконавчий документ видано помилково або виконано в повному обсязі, то у суду відсутні законні підстави для визнання дубліката виконавчого листа таким, що частково не підлягає виконанню.

За таких обставин у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 260-261, 353, 450-451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання дубліката виконавчого листа, виданого Варвинським районним судом Чернігівської області на виконання рішення у цивільній справі № 2504/961/12 від 28 грудня 2012 року про стягнення зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) аліментів на утримання дитини, який перебуває на виконанні у Черкаському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код ЄДРПОУ 34997607, юридична адреса: 18008, м. Черкаси, вул. Вернигори, 4), таким, що частково не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Суддя А.І.Савенко