Провадження №2/592/463/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Наталія Борисівна (місцезнаходження: м. Суми, просп. Курський, буд. 133) про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який разом із представником підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно, внаслідок чого 13.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б. із заявою про прийняття спадщини, де дізналася про наявність аналогічної заяви від ОСОБА_6 та заповіту, складеного ОСОБА_5 від 20.05.2019 року, згідно якого все належне йому майно заповідається на користь відповідача. Позивач вважає заповіт, складений 20.05.2019 року ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б., недійсним і таким, що не відповідає волі заповідача. Так, при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним, спірний заповіт складено під впливом психологічного тиску його дружини, в момент, коли заповідач, через стійкий розлад здоров`я, після перенесених тривалих процедур лікування і вживання медичних препаратів, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Тому позивач просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , складений 20.05.2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б.; стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 16.10.2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено по справі підготовче судове засідання з викликом сторін.

Ухвалою суду від 12.12.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з участю сторін.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги є безпідставними, надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Пояснила, що 20.05.2019 року ОСОБА_5 у встановленому законом порядку склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів своїй дружині ОСОБА_3 . Його бажання скласти заповіт було вільним та відповідало особистому волевиявленню, жодного впливу на заповідача ОСОБА_3 не вчиняла. ОСОБА_5 мав правильне уявлення про природу заповіту та його наслідки. При посвідченні заповіту нотаріус встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила суть і зміст закону, що стосується заповіту, та його наслідки; заповіт був прочитаний вголос та підписаний власноручно заповідачем. Останній не перебував на диспансерних обліках в нарко- та психдиспансерах, психічними розладами здоров`я ніколи не страждав.

Представник відповідача, адвокат Біцан О.М., підтримала позицію клієнта, просила відмовити в задоволенні заявлених вимог за необґрунтованістю.

Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б., повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Раніше пояснила, що на момент посвідчення оскаржуваного заповіту заповідач ОСОБА_5 з`явився до нотаріуса особисто з проханням посвідчити заповіт від його імені на все належне йому майно на користь дружини ОСОБА_3 . Заповідач повідомив, що він одружений вдруге, від попереднього шлюбу має двох дорослих доньок, після розлучення з колишньою дружиною вони поділили все належне їм нерухоме та рухоме майно; він хворіє онкологічним захворюванням і хоче віддячити теперішній дружині за те, що вона буде доглядати за ним, коли той зляже. ОСОБА_5 приходив до нотаріуса зі своєю дружиною декілька разів, яка жодного разу в розмову не втручалася, сиділа окремо в приймальні. Під час спілкування із заповідачем жодних підозр щодо обмеження його дієздатності чи недієздатності не виникло, ОСОБА_5 давав чіткі відповіді на питання, поводив себе адекватно, спокійно та повністю розумів значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_8 близько 30 років. У 2008 році ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розлучилися, але продовжили проживати разом. Причиною розлучення була схильність ОСОБА_5 до випивки. Зазначила, що після розлучення зустрічала ОСОБА_11 в місті, у нього спостерігалася якась неадекватність, міг з собою розмовляти чи дивно дивитися на оточуючих. Додала, що останнім часом ОСОБА_5 рідко був напідпитку, хворів онкологічним захворюванням. ОСОБА_9 часто говорив, що спадщину залишить дітям, шляхом дарування, однак на це не вистачало коштів.

Свідок ОСОБА_12 зазначила, що вона була сусідкою ОСОБА_5 . Останній часто зловживав спиртними напоями, хворів онкологічним захворюванням, грошей на лікування не вистачало. У січні-лютому 2019 року під час розмови ОСОБА_5 стверджував, що належну йому частину квартири АДРЕСА_3 слід залишити дітям. ОСОБА_5 часто розмовляв сам із собою, не звертаючи ні на кого уваги. Свідок зауважила що бачила відповідача ОСОБА_3 на вулиці з ОСОБА_13 , іноді вона приходила до квартири, де проживав ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_14 в суді вказала, що вона є колишньою дружиною ОСОБА_5 , з яким вони прожили разом 30 років. Зазначила, що мешкали вони в різних кімнатах. У грудні 2018 року ОСОБА_5 став зловживати алкогольними напоями, був онкохворим, став депресивним. При їхньому спільному житті, ОСОБА_13 міг сам з собою говорити, вийти босим на вулицю, часто вдарявся головою. В кінці лютого 2019 року ОСОБА_14 переїхала на інше місце проживання, однак інколи приходила до квартири, де проживав ОСОБА_5 , який своїх дій не усвідомлював. ОСОБА_14 пропонувала ОСОБА_13 переоформити квартиру на дітей, однак той відмовлявся, бо це дорого коштувало. Дружина ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , у квартирі не проживає, її речей там немає. Плату за надані комунальні послуги здійснює ОСОБА_14 . Внаслідок лікування онкологічної хвороби таблетками та уколами, хіміотерапією, ОСОБА_5 був чумний, розгублений. Свідок додала, що дізналася про наявність оскаржуваного заповіту, коли її донька звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що ОСОБА_16 проживав разом з ОСОБА_17 , жили разом, іздили обробляли город в село. Сім"ю знає тривалий час, оскільки разом навчалась з донькою ОСОБА_18 . ОСОБА_5 людина адекватна, займався електикою, спиртними напоями не зловживав. Про його смерть вона дізналася після приїзду з Польші, у нього була підозра на окнозахворювання.

Свідок ОСОБА_19 зазначив, що він знає ОСОБА_5 більше 20-ти років, про складений заповіт йому нічого не відомо. Останній раз бачив ОСОБА_13 у березні 2020 року, перед його днем народження, він хворів. Товаришували, часто ходили по шабашкам. Помер ОСОБА_5 в с. Бахча. Спиртними напоями ОСОБА_13 не зловживав, працював електриком, був адекватною людиною, до роботи ставився відповідально. Проживав з ОСОБА_20 , вона і на роботу з ним ходила.

Свідок ОСОБА_21 зазначила, що ОСОБА_5 був нормальним, здравомислячим, розсудливим чоловіком; вона ні разу не бачила його на підпитку, в конфліктах він участі не приймав. ОСОБА_22 хворів раком легень; влітку 2018 року він переніс запалення легень. Кожного дня він приходив до тьоті Люди, жили вони як одна сім`я, часто їздили до с. Бахча. Про складання заповіту свідку нічого не відомо.

Суд, заслухавши думку учасників провадження, свідків та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 15.08.1981 року по 14.03.2012 року ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 (а.с.9-11).

Від шлюбу подружжя має двоє дітей: доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8,10).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.03.2012 року по справі №2-3865/11 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , зареєстрований 15.08.1981 року, актовий запис №12, було розірвано; визнано за кожним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , визначено порядок користування квартирою; розділено майно, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності (а.с.9-12).

08.01.2016 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.140).

В період часу з 18.07.2018 року по 31.01.2019 року ОСОБА_5 працював на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 3-го розряду в КУ «Сумський міський клінічний пологовий будинок Пресвятої Діви Марії» (а.с.73).

20.05.2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б., зареєстрований в Реєстрі за №762, згідно якого все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося, заповів дружині, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с.13). Похованням чоловіка займалася його дружина ОСОБА_3 , що підтверджується квитанціями та довідками про отримання ритуальних послуг (а.с.70-72).

З дослідженої в судовому засіданні медичної документації з`ясовано, що ОСОБА_5 хворів онкологічним захворюванням легень, та в період з вересня 2018 року по травень 2019 року проходив амбулаторне і стаціонарне лікування в ОКЗ «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер».

Позивач ОСОБА_1 вважає заповіт батька, ОСОБА_5 , складений 20.05.2019 року, таким, що не відповідає волі заповідача та складений під впливом психологічного впливу.

Між сторонами склалися спадкові цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 статті 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За правилось ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені у ст. 1247 ЦК України, де вказано, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до вимог ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У випадку написання заповіту нотаріусом зі слів заповідача, на прохання останнього, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, він має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1 ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нормою ч. 1 ст. 225 ЦК України також передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. У разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Процедура посвідчення заповіту, внесення змін до нього та його скасування регламентована Главою 3 Розділу ІІ вищевказаного Порядку №296/5 від 22.02.2012 року.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у пункті 16 роз`яснено, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України, суд за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.11.2008 року роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №359, виготовленого 24.12.2020 року ДУ «Центр психологічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України» на виконання вимог ухвали суду від 09.09.2020 року, під час складання заповіту 20.05.2019 року ОСОБА_5 хронічним психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.159-162).

Як вбачається з Висновку експертів №1109 за результатами проведення комісійної посмертної судової психологічної експертизи від 26.02.2020 року, зважаючи на сукупність негативних сутнісних життєвих подій, не виявлено переконливих психологічних факторів та мотивувальних чинників, які б вказували про можливе неправильне або помилкове уявлення щодо змісту запланованого правочину на момент складання заповіту від 20.05.2019 року ОСОБА_5 (а.с.173-188).

Дані експертні висновки повністю спростовують твердження ОСОБА_1 щодо вчинення оскаржуваного заповіту у стані, коли заповідач ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними.

До того ж, нотаріусом у письмовій заяві зазначено, що в результаті проведеної розмови будь-яких сумнівів щодо дієздатності ОСОБА_5 не виникло.

Додатково суд зауважує, що заповіт ОСОБА_5 від 20.05.2019 року вчинений з дотриманням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012 року. Заповіт, крім іншого, складено у письмовій формі, де зазначено дату і місце його складання, він містить особистий підпис заповідача та напис про те, що заповіт прочитано ОСОБА_5 вголос та підписано ним власноруч о 15 год. 20 хв., тобто останній розумів правову природу вчиненого правочину та його наслідки.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

За даними КНП СОР «ОКЦСНЗ», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога не перебував (а.с.150).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доказів у їх сукупності, беручи до уваги покази свідків, суд вважає, що позивач не довела належним чином порушення процедури складання оскаржуваного правочину, не спростувала вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_5 щодо розпорядження своїми майновими правами на користь дружини ОСОБА_3 під час складання заповіту від 20.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б., шляхом підтвердження вчинення заповіту під психологічним тиском відповідача, не обґрунтувала факту вчинення оскаржуваного заповіту у стані, коли заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, форма заповіту відповідає загальним вимогам, передбаченим ст. 1247 ЦК України, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 204, 215, 225, 1216-1220, 1233, 1234, 1247, 1257 ЦК України, ст.ст. 4, 76-83, 264, 265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_18 , третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Наталія Борисівна про визнання заповіту недійсним відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлено 29.03.2021 року.

Суддя І.М. Фоменко