1Справа № 335/984/21 2/335/1222/2021
РІШЕННЯ
22 березня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дуда Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
У січні 2019 року відбулася зміна менеджменту підприємства. Наказом № 02-27/а від 07.03.2019 року він був звільнений 07.03.2019 року з посади спеціаліста групи оперативного контролю дирекції з захисту на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.
Станом на день звільнення - 07.03.2019 року, - за підприємством перед ним рахувалася заборгованість з заробітної плати з грудня 2018 року в розмірі 23 552,09 грн., а саме 5 361,38 грн. за грудень 2018 року, 6 015,00 грн. за січень 2019 року, 10 674,30 грн. за лютий 2019 року та 1 5401,41 грн. за березень 2019 року.
Зазначену заборгованість підприємством остаточно було виплачено позивачеві лише 11.10.2019 року, що підтверджується довідкою.
В той же час, ОСОБА_1 вказує, що у випадку затримання виплати затримки виплати заробітної плати працівник має право відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» звертатися до роботодавця з метою компенсувати втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги.
Згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця.
Отже, з урахуванням того, що станом на день звільнення у підприємства перед позивачем рахувалася заборгованість з виплати заробітної плати починаючи з грудня 2018 року, станом на день звільнення до виплати йому також підлягала сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 1 368,87 грн. Проте вказана сума ані нарахована ані виплачена ОСОБА_1 у день його звільнення не була.
Окрім того, позивач вважає, що компенсація втрати частини заробітної плати є складовою заробітної плати та входить до її структури, а тому оскільки ця компенсація не була своєчасно йому нарахована та виплачена відповідачем, він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Згідно наданої АТ «ЗАлК» довідки середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення становила 513,73 грн., то з урахуванням кількості робочих днів за період з 07.03.2019 року по 29.01.2021 року (325 робочих днів) сума середнього заробітку з урахуванням податків, зборів та загальнообов`язкових платежів дорівнює 166 962,25 грн. (513,73*325 = 166962,25 грн)., а за вирахуванням податків, зборів та загальнообов`язкових платежів 134 404,61 грн. (166 962,25-19,5%-19,5 % = 134 404,61 грн.).
Таким чином, позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в тому числі з його відокремленого структурного підрозділу Придніпровське виробниче управління Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари й тарифів на послуги з грудня 2018 року по день фактичного розрахунку - у розмірі 1 368,87 гривень. Стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» в тому числі з його відокремленого структурного підрозділу Придніпровське виробниче управління Публічне акціонерне товариство «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на його користь середній заробіток за вирахуванням податків, зборів та загальнообов`язкових платежів за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 134 404,61 грн. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2021 року, відкрито провадження по справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи.
18.02.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що на дату звільнення ОСОБА_1 07.03.2019 року, загальна сума заборгованості за вирахуванням податків становила: заробітна плата за грудень 2018 року 5 361,38 грн., заробітна плата за січень 2019 року 6 015,00 грн., заробітна плата за лютий 2019 року 10 674,30 грн., заробітна плата за березень 2019 року 1 501,41 грн. Разом заборгованість з заробітної плати за вирахуванням податків станом на 07.03.2019 року становила 23 552,09 грн. Сума компенсації невикористаної відпустки станом на дату звільнення за вирахуванням податків становила 7 483,88 грн. Сума вихідної допомоги при звільненні за вирахуванням податків становила 18 056,95 грн. Таким чином, станом на день звільнення ОСОБА_1 до виплати вказаному працівнику належала сума у розмірі 49 092,92 грн. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення становила 513,73 грн. Компенсація за затримку виплати заробітної плати з грудня 2018 року по 11.10.2019 року, яка є частиною заробітної плати в розмірі 1 368,87 грн. ОСОБА_1 відповідачем станом на сьогоднішній день не нараховувалась та не виплачувалась. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, відповідач вирішення даної справи залишає на розсуд суду.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні судом.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява члена дирекції в.о. генерального директора АТ «ЗАлК» Кізілова С.А. про розгляд справи без участі уповноваженого представника відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Наказом № 02-27/а від 07.03.2019 року ОСОБА_1 був звільнений 07.03.2019 року з посади спеціаліста групи оперативного контролю дирекції з захисту ресурсів на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору.
Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.
Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427.
Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.
У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9 рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.
Станом на день звільнення - 07.03.2019 року за підприємством перед ОСОБА_1 рахувалася заборгованість з заробітної плати з грудня 2018 року в розмірі 23 552,09 грн., а саме 5 361,38 грн. за грудень 2018 року, 6 015,00 грн. за січень 2019 року, 10 674,30 грн. за лютий 2019 року та 1 5401,41 грн. за березень 2019 року.
Наявність вказаної суми заборгованості підтверджується довідкою АТ «ЗАлК» від 13.01.201 року.
Згідно відзиву, при звільнені позивача 07.03.2019 року йому відповідачем не була виплачена заробітна плата, компенсація невикористаної відпустки та вихідна допомога, зокрема заробітна плата за вирахуванням податків у загальному розмірі 23 552,09 грн., компенсація невикористаної відпустки за вирахуванням податків у розмірі 7 483,88 грн. та вихідна допомога за вирахуванням податків 18 056,95 грн. Компенсація за затримку виплати заробітної плати з грудня 2018 року по 11.10.2019 року ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.
У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 363/1606/17).
Крім того, відповідно до пп. 2.2.8 п. 2.2 р. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, сума компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати відноситься до складових фонду додаткової заробітної плати.
Вирішуючи спір, суд встановив, що АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» не виплатило ОСОБА_1 компенсації за затримку виплати такої компенсації, тому врахувавши положення наведених норм законів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та погоджується з наданим позивачем розрахунком компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, з врахуванням дат фактичних виплат заборгованості по заробітній платі та індексів інфляції у розрахунковий період, відповідно до якого сума компенсації складає 1 368,87 грн.
Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано, відповідачем його спростовано не було, про факт невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати також вказано і у відзиві на позов.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 1 368,87 грн.
Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Судом встановлено, що призначені позивачу виплати, які мав сплатити відповідач при звільненні ОСОБА_1 , не були виплачені останньому в строки встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП, з вини роботодавця відповідача по справі.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Виходячи з цього, період затримки підлягає обчисленню за робочі дні з використанням даних про середньоденну заробітну плату позивача.
Дані висновки суду повністю узгоджуються з роз`ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми матеріального права у постанові від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс14.
Відповідно до довідки, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата позивача, яка розрахована відповідно до вищезазначених вимог Порядку, становить 513,73 грн.
Зазначена довідка видана відповідачем за підписами уповноважених осіб, за формою та змістом відповідає вимогам процесуального закону до письмових доказів, є належною до предмету доказування у даній справі.
При вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки суд також враховує наступне.
За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача становила 513,73 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 07.03.2019 року по 29.01.2021 року становить 166 962,25 грн. (513,73*325 роб.дн. = 166 962,25 грн., а за вирахуванням податків, зборів та загальнообов`язкових платежів 134 404,61 грн. (166 962,25-19,5%= 134 404,61 грн., що відповідає заявленим позовним вимогам.
Спору щодо розміру вказаної суми між сторонами немає, відповідач згідно з поданим відзивом просить ухвалити рішення у справі на розсуд суду. Тому судом не застосовуються положення ч. 2 ст. 117 КЗпП України.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є також обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору розміром 1 357,73 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 265, 353, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку із порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Суддя В.О. Макаров