Справа № 466/6665/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/2941/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

У липні 2021 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви покликається на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 09 липня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , позивач набув права вимоги від відповідача повернення позичених грошових коштів в сумі 150 000 доларів США. Стверджує, що ОСОБА_1 не вчиняє жодних дій щодо повернення позичених грошових коштів в сумі 150 000 доларів США, чим порушує права та законні інтереси ОСОБА_4 . Зазначає, що у випадку накладення судом арешту на кошти та майно відповідача в межах суми стягнення наслідки для відповідача будуть незначними, в порівнянні з тими наслідками, які можуть настати в результаті невжиття судом заходів забезпечення позову, та будуть полягати лише в неможливості до ухвалення судом рішення у даній справі витрачати або іншим чином скористатися коштами, які за обставинами справи фактично належать позивачеві, оскільки такі не були повернуті відповідно до умов позики, та відчужувати власне майно на користь третіх осіб, а жодних інших негативних наслідків для відповідача у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову не настане і не може настати. Вказує, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову відповідач матиме змогу витратити чи іншим чином скористатися коштами або відчужити належне йому майно, що призведе до неможливості виконання можливого рішення суду та відновлення прав та законних інтересів ОСОБА_4 . Вважає, що накладення арешту на кошти та майно відповідача буде співмірним достатнім та пропорційним заходом забезпечення позову, оскільки спрямоване виключно на гарантування виконання рішення суду. З наведених підстав просить накласти арешт на кошти та на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми стягнення в розмірі 150 000 доларів США.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року заяву представника позивача ОСОБА_4 адвоката Алексеєнко А. А. про забезпечення позову задоволено повністю.

З метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти та на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 , в межах ціни позову в розмірі 150 000,00 доларів США.

Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що у заяві про забезпечення позову, всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України, відсутня пропозиція щодо зустрічного забезпечення позову, що є підставою для залишення заяви без розгляду. Зазначає, що визначення суми, в межах якої накладено арешт, в іноземній валюті без зазначення гривневого еквіваленту є порушенням валютного законодавства України та унеможливлює виконання ухвали в цілому. Вказує, що оскаржуваною ухвалою порушено принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, оскільки накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно без визначення його вартості та належності відповідачу на праві власності є неспівмірним заявленим позовним вимогам. Вважає, що оскаржуваною ухвалою порушено права та законні інтереси осіб, які володіють майном із відповідачем на праві спільної власності, зокрема дружини відповідача, щодо користування та розпорядження таким майном, оскільки судом не досліджено, яка частка майна належить саме відповідачу, відтак забезпечуючи позов, суд врахував виключно інтереси позивача, не врахувавши при цьому інтереси інших осіб взагалі. Звертає увагу, що позивачем не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. На думку апелянта, оскаржувана ухвала суду не містить належним чином сформованої мотивувальної частини та аргументів щодо фактичних обставин справи, якими суд керувався при її постановленні. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, враховуючи фактичні обставини справи та виходячи зі співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Стаття 149 чинного ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пункти 1, 2, 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачають, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Пункт 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по-перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по-друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз`яснень п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого п.4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що змістом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 150 000 доларів США.

Зі змісту розписки від 18 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 одержав в борг від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 150 000 доларів США, які зобов`язується повернути до 01 липня 2021 року.

09 липня 2021 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 уклали договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ОСОБА_4 набув право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань, які випливають з договору позики, підтвердженого письмовою розпискою від 18 грудня 2019 року.

Актом приймання-передачі права вимоги, який є невід`ємною частиною договору про відступлення права вимоги від 09 липня 2019 року, підтверджується, що ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_4 прийняв право вимоги до ОСОБА_1 в усіх зобов`язаннях, які випливають з договору позики, оформленого письмовою розпискою від 18 грудня 2019 року.

15 липня 2021 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_1 з повідомленням про відступлення права вимоги, яким повідомляв відповідача про відступлення на його користь права вимоги за всіма зобов`язаннями ОСОБА_1 , які випливають з договору позики, оформленого письмовою розпискою від 18 грудня 2019 року.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 в межах ціни позову в розмірі 150000 доларів США., заявник покликається на те, що відповідач порушує його права, оскільки не вчиняє жодних дій щодо повернення позичених грошових коштів в розмірі 150 000 доларів США, відтак наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на його кошти в межах суми стягнення, а у випадку їх недостатності на майно відповідача вартістю пропорційно сумі боргу.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність та обґрунтованість заяви, а відтак вважав за необхідне забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти та на рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 , в межах ціни позову в розмірі 150 000 доларів США.

Суд першої інстанції вважав, що такий вид забезпечення позову слід застосувати з метою недопущення ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, враховуючи фактичні обставини справи щодо наявності спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках відповідача є неспівмірним із заявленими позовними вимогами не знаходять свого підтвердження, беручи до уваги, що предметом позову є стягнення грошових коштів в розмірі 150 000 доларів США, арешт на грошові кошти та майно ОСОБА_1 накладено в межах цієї суми, негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову відповідають негативним наслідкам, які можуть настати в результаті невжиття заходів забезпечення позову, не порушуючи при цьому прав відповідача, оскільки він не позбавлений права користування своїм нерухомим майном, однак не зможе вчинити дії, які в подальшому можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Покликання апелянта на те, що накладення арешту на грошові кошти та все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 порушує права інших осіб, які володіють з ним майном на праві спільної власності, щодо користування та розпорядження таким майном не знаходять свого підтвердження, оскільки у виділених матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 володіє майном на праві спільної власності з іншими особами, належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини апелянт суду апеляційної інстанції також не надав.

Відсутність у заявника інформації щодо належності ОСОБА_1 конкретного рухомого, нерухомого майна та його вартості, позбавила можливості заявника зазначити конкретне майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , на яке слід було б накласти арешт з метою забезпечення позову.

Аналізуючи зміст заяви про забезпечення позову, зміст судового спору, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів у виді накладення арешту на грошові кошти та все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05.10.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.