РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

з участю секретаря судового засідання Цимбалюк А.І.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Солімчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 569/12606/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір №196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. Крім того, у зв`язку із укладенням сторонами Договору № 196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року за кредитним договором №03Кл-07 від 18.01.2007 року, що укладений між Первісним кредитором та Позичальником - ОСОБА_1 , Первісний кредитор передав, а Новий кредитор прийняв права вимоги за Іпотечним договором №03Кл-07/і з усіма додатковими угодами та додатками до нього, про що між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідчений 16.11.2017 року Кисельовою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №1881. Тобто ПАТ «Брокбізнесбанк» продав для ОСОБА_3 право вимоги за кредитним договором №03Кл-07 від 18.01.2007 року на загальну суму, що складає 502542,12 грн або 18966,45 дол. США. Проте такої суми прав вимоги у ПАТ «Брокбізнесбанк» на момент укладення Договору № 196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року не існувало. У банку не було жодних перешкод зарахувати переплату по сплаті відсотків на погашення тіла кредиту, сума заборгованості складала станом на 20.01.2015 року у розмірі 13 642, 48 грн. Вважає, що у неї була відсутня заборгованість перед банком за кредитним договором №03Кл-07 від 18.01.2007 року, а тому станом на 15.11.2017 року у банку був відсутній товар - право вимоги за вказаним договором. Крім того, оскільки договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором є похідним від Договору № 196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року за кредитним договором №03Кл-07 від 18.01.2007 року, то останній також вважає недійсним.

Позивач вважає, що вищевказані договори про відступлення права вимоги та відступлення прав за іпотечним договором є незаконними та такими, що підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою суду від 06.07.2018 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків.

23.07.2018 року позивач на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2018 року усунула недоліки.

Ухвалою суду від 23.07.2018 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено та витребувано в Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» документи.

Ухвалою суду від 27.12.2018 року клопотання представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про участь у судовому засіданні представника відповідача в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року в задоволенні питання, яке зазначене у поясненнях Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про направлення цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про визнання недійсним договорів для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва - відмовлено.

Ухвалою суду від 25.03.2019 року призначено по справі № 569/12606/18 судово - економічну експертизу. Провадження по справі зупинено до отримання висновку судово-економічної експертизи.

Ухвалою суду від 03.01.2020 року відновлено провадження у справі № 569/12606/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів.

Ухвалою суду від 29.01.2020 року в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Овдійчук Оксани Олександрівни про об`єднання в одне провадження справи № 569/12606/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", третя ооба, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів відступлення права вимоги із справою № 569/1686/19 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Брокбізнесбанк", ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними - відмовлено.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року у прийнятті заяви позивача ОСОБА_1 про зміну підстав позову - відмовлено та повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року залучено до участі у справі №569/12606/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Брокбізнесбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів у якості співвідповідача по справі ОСОБА_3 , виключивши його зі статусу третьої особи без самостійних вимог на предмет спору у даній справі.

Ухвалою суду від 01.12.2020 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.12.2020 року проведено судове засідання в режимі відеоконференції з участю експерта Данилюк Н.К.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року проведено судове засідання в режимі відеоконференції з участю експерта Данилюк Н.К.

Ухвалою суду від 25 березня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Солімчука І.М. про призначення повторної судово-економічної експертизи відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ПАТ «Брокбізнесбанк» у судове засідання не з`явився, надав 16.10.2018 року письмові пояснення на позовну заяву, вказавши, що свої обов`язки щодо видачі кредиту банк виконав у повному обсязі. Під час дії кредитного договору позивач неодноразово допускала порушення графіку погашення кредиту, а також зверталася до банку про реструктуризацію кредитної заборгованості та пролонгацію його строку дії. Зважаючи на те, що АТ «Брокбізнесбанк» визнаний Національним банком України неплатоспроможним і знаходиться у процедурі ліквідації.

З метою належного виконання заходів неплатоспроможного банку з ринку між банком та ОСОБА_3 був укладений договір цесії, а саме договір № 196 від 15.11.2017 року про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступив ОСОБА_3 , а останній набув у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, право вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, зазначених у додатку № 1 до цього Договору (боржників), включаючи право вимоги до правонаступників боржників, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами іпотечними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього Договору. Позивач не виконав основного зобов`язання за кредитним договором, отже, відступлення новому кредитору право вимоги за кредитним договором в обов`язковому порядку передбачає відступлення такого права і за договорами, які забезпечували виконання кредитного договору. Вважає, що договір № 196 про відступлення прав вимоги від 15.11.2017 року укладений у відповідності до вимог закону, а тому підстави для його визнання недійсним відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Даний відзив мотивує тим, що питання заборгованості позивача перед ПАТ «Брокбізнесбанк» розглядалося судами раніше. Так, це питання досліджувалося Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за участі сторін /позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_3 /. У своєму рішенні у справі № 569/19359/17 від 03 липня 2018 року суд зазначив, що позивач посилаючись на те, що оскільки нею виконано договірне зобов`язання по страхуванню предмета іпотеки, а також те, що їй не надано доказів про перехід до нового кредитора прав у зобов`язанні, і вимога не містить фактів порушення з її боку зобов`язань, вказана сума у вимозі не підтверджена доказами та не містить розрахунку, просить суд позов задовольнити.

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області ухвалив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про оскарження вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору відмовити. Житомирський апеляційний суд постановою від 17 квітня 2019 року залишив апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Новоград- Волинський міськрайонний суд Житомирської області від 03 липня 2018 року - без змін.

Вважає, що договори про відступлення права вимоги повністю відповідають вимогам чинного законодавства, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Заслухавши вступне слово сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до такого висновку.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 18 січня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком було укладено кредитний договір №03Кл-07 відповідно до умов якого (п. 1.1) банк зобов`язувався надати кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії в сумі 150800 (сто п`ятдесят тисяч вісімсот) доларів США 00 центів у порядку та на умовах зазначених у даному договорі. Надання кредиту здійснюється в термін з 18 січня 2007 року по 17 січня 2010 року. За використання кредитних коштів у межах установленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 13% річних. Погашення кредиту проводиться в кінці терміну дії кредитного договору, тобто 17 січня 2010 року. Сплата відсотків проводиться не пізніше 15 числа місяця, наступною за звітним (т. 1 а.с. 62, 63).

У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №03 Кл-07/і від 18 січня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського МНО Матвійчуком О.С., за яким іпотекодавець ОСОБА_1 передала у іпотеку приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 524 кв. м, яке розташоване на АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 104-110).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 03 Кл-07/п від 18.01.2007 року (т. 1 а.с. 118-120) та договір поруки № 03 Кл - 07/п1 від 24.02.2010 року, укладений між банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (т. 1 ас. 128-130).

15 листопада 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір № 196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, поручителів зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки, іпотечними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору, новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим договором. Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за договором іпотеки (застави), що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із додатком №1 до договору №196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами», до таких договорів, за якими відступаються права вимоги, є:

кредитний договір №03КЛ-07 від 18.01.2007, який укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 , та додаткові угоди і додатки до нього, що є його невід`ємною частиною, за наявності таких;

іпотечний договір №03Кл-07/і, який укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та фізичною особою-резидентом України ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвійчуком О.С. 18.01.2007 за реєстровим №147, та додаткові угоди і додатки до нього, що є його невід`ємною частиною, за наявності таких;

договір поруки №03КЛ-07/п від 18.01.2007, що укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та фізичною особою-резидентом України ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , та додаткові угоди і додатки до нього, що є його невід`ємною частиною, за наявності таких;

договір поруки №03КЛ-07/п1 від 24.02.2010, що укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та фізичною особою-резидентом України ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , та додаткові угоди і додатки до нього, що є його невід`ємною частиною, за наявності таких.

Вказаним додатком №1 також передбачено, що загальна сума права вимоги станом на день укладення договору №196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року за кредитним договором №03Кл-07 від 18.01.2007 складає у гривневому еквіваленті 502 542,12 грн. (п`ятсот дві тисячі п`ятсот сорок дві гривні 12 копійок), або 18 966,45 дол. США.

Крім того, у зв`язку із укладенням сторонами договору № 196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року за кредитним договором № 03Кл-07 від 18.01.2007 року, що укладений між первісним кредитором та позичальником - ОСОБА_1 , первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права вимоги за іпотечним договором №03Кл-07/і, укладеним між Первісним кредитором (як Іпотекодержателем) і Боржником (як іпотекодавцем), посвідченим Матвійчуком О.С. приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу від 18.01.2007 року за реєстровим №147, з усіма додатковими угодами та додатками до нього, про що між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений 16 листопада 2017 року Кисельовою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №1881.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Згідно положень статей 626 - 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, у відповідності до положень ч.1, ч.2 та ч.5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач наголошує на тому, що оскаржувані договори були укладені за відсутності права у банку на продаж права вимоги, оскільки станом на 15.11.2017 року у неї була відсутня заборгованість перед банком, тобто у продавця був відсутній Товар згідно договору № 196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розриваєтеся у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином зважаючи на те, що в додатковій угоді № 36 від. 31.08.2011 року сторони, не вказали, що розмір процентної ставки застосовується з моменту першого укладення договору, а саме з 18.01.2007 року (має зворотну дію) відповідно безпідставним є твердження ОСОБА_1 , що в Банку був обов`язок здійснити перерахунок сплачених коштів за процентною ставкою 12 % з 18.01.2007 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що жодних порушень зі сторони Банку не було. Крім того жодна сторона не має права вимагати повернення того, що було виконано, якщо про це прямо не вказано в договорі.

Суд вважає безпідставним і твердження позивача, що банк мав право самостійно списувати кошти з будь-яких рахунків боржника.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З дослідженого судом кредитного договору № 03Кл-07 від 18.01.2007 року укладеному між позивачем та відповідачем вбачається, що останній не містить пунктів, які надають право банку самостійно здійснювати списання коштів з будь-яких банківських рахунків боржника.

Щодо посилань позивача на запровадження процедур тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, то суд зазначає таке.

Постановою Правління Національного банку України №107 від 28 лютого 2014 року АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" було віднесено до категорії неплатоспроможних. У зв`язку з цим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було запроваджено тимчасову адміністрацію.

15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1000818 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Брокбізнесбанк» як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

В той же час, положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Так, 15 листопада 2017 року ПАТ «Брокбізнесбанк» відступив ОСОБА_3 право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором і борг на час відступлення становив 502 542, 12 грн.

Тобто, якщо фізична особа - новий кредитор уклав договір відступлення прав вимоги за кредитним договором у процедурі примусової ліквідації банку, то він не набуває права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникає лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц, від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19 та від 22 грудня 2020 року у справі № 761/20317/18 (ЄДРСРУ № 93793554).

Щодо посилання позивача на ту обставину, що з моменту відкликання банківської ліцензій банк не має право нараховувати проценти, відповідно з 11.06.2014 року нарахування процентів кредитному договорі № 03Кл-07 від 18.01.2007 року укладеного між позивачем та відповідачем повинно бути припинена, що на думку позивача спричинить зменшення процентів і впливає на відсутність заборгованості, то суд вважає, що вказані обставини в силу ст. 656 Цивільного кодексу України зумовлюють відсутність предмета договору.

Вказане твердження не відповідає дійсності, адже згідно довідки наявної в матеріалах справи внаслідок невиконання умов кредитного договору № 03Кл-07 від 18.01.2007 року зі сторони позивача виникла заборгованість і по тілу кредиту і по процентах. Проте, належними та допустимими доказами зворотного позивачем суду не доведено.

Кредитним договором № 03Кл-07 від 18.01.2007 року передбачено, що договір діє до повного погашення позичальником суми кредиту, процентів та можливого нарахування штрафних санкцій.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. До підстав припинення зобов`язання кодекс також відносить: зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; припинення зобов`язання переданням відступного; припинення зобов`язання зарахуванням; зарахування у разі заміни кредитор; припинення зобов`язання за домовленістю сторін; припинення зобов`язання прощенням боргу; припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі; припинення зобов`язання смертю фізичної особи; припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Жодної із вище вказаних обставин не настало відповідно за наявності боргу по тілу кредиту та процентах по кредитному договорі № 03Кл-07 від 18.01.2007 року відповідач мав право укласти договір відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З досліджених в судовому засіданні Договора № 196 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15.11.2017 року та Договора про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.11.2017 року жодним пунктом не вказано про розмір боргу позивача відповідно суд вважає, що його зміна не впливає на суть договору, значення має сам факт наявності заборгованості. Загальна сума права вимоги зазначена лише в додатку до Договору № 196 відповідно визнання недійсним частину додатку не може вплинути на дійсність договору в цілому.

Крім того, питання заборгованості розглядалося і в рішенні Новоград -Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03.07.2018 року, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оскарження вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору відмовлено, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не довела відсутність заборгованості за кредитним договором № 03КЛ-07 від 18.01.2007.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позовних вимог, тобто обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги, зазначено спір щодо заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Брокбізнесбанк».

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

При цьому зі змісту позовної заяви вбачається, що вона не містить жодної норми матеріального права, якою врегульовано спірне питання в межах предмету позову.

Разом з тим, суд зазначає, що вирішуючи спір по суті, суд виходить з принципу юридичної визначеності, згідно з яким рішення суду по конкретній справі має вирішити усі спірні правовідносини, що входять до предмету встановлення, а не породжувати інші судові спори.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки наведені стороною позивача доводи та аргументи відносно поданого на розгляду суду позову (відсутність заборгованості перед банком) не є підставою для визнання договорів відступлення недійсними.

Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року в справі № 639/4836/17.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що позивачем належними та допустимими доказами не було доведено невідповідності оскаржуваних Договорів відступлення приписам ст. 203 ЦК України, і матеріалами справи спростовуються твердження позивача щодо недійсності таких правочинів, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову в повному обсязі, тому судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу необхідно залишити за позивачкою.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк", 04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 17,

Відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2

Повний текст рішення складений 29 березня 2021 року

Суддя Н.Г. Кучина