Єдиний унікальний номер 448/1441/20
Провадження № 2/448/173/21
У Х В А Л А

29.03.2021 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мостиської міської ради Львівської області про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками земельною ділянкою площею 5,14 га та земельною ділянкою площею 12,86 га для ведення селянського фермерського господарства на території колишньої Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області згідно з Державним актом серії Б№059986 від 1992 року на право довічного успадковуваного володіння (користування) землею.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 05.01.2021р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками, залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 11.02.2021р. відмовлено в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Позивачка ОСОБА_1 26.03.2021р. повторно звернулася до суду з заявою про забезпечення вказаного цивільного позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а саме: заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» вчиняти дії щодо предмета спору зокрема здійснювати будь-які роботи стосовно обробітку (використання) земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0234. Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що селянське фермерське господарство «Беха Василя Степановича» є юридичною особою, таке діє з часу його створення і по даний час, не припиняло свою діяльність та не перебуває в стані припинення; селянське фермерське господарство «Беха Василя Степановича» діє, використовуючи надану ОСОБА_2 земельну ділянку згідно Державного акту серії Б№059986 від 1992 року згідно цільового призначення ведення селянського фермерського господарства; земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 ЗК України, зазначеною нормою обмежено користування власниками або користувачами землями певного виду в межах встановлених визначених у цій нормі статтями; оскільки землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, то товариство з обмеженою відповідальністю (з урахуванням предмету і цілей діяльності товариства згідно зі статутом), не може набувати право користування земельною ділянкою, яка виставляється на земельні торги із визначенням функціонального використання - для ведення фермерського господарства; вказаний захід забезпечення позову зупинить неправомірне використання вказаної земельної ділянки з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська», право користування якої оспорюється позивачем; враховуючи наближення весняних польових робіт Селянське фермерське господарство «Беха Василя Степановича» продовжує свою діяльність і буде використовувати отриману земельну ділянку згідно цільового призначення, а саме для вирощування сільськогосподарських культур.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України в судове засідання учасники справи не викликались.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Проаналізувавши матеріали справи та матеріали поданої заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Тобто, виходячи з норм, передбачених ч.1 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: заборони відповідачу вчиняти певні дії; заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вважаю, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Предметом спору між сторонами у даній цивільній справі є земельні ділянки земельна ділянка площею 5,14 га та земельна ділянка площею 12,86 га для ведення селянського фермерського господарства на території колишньої Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області згідно з Державним актом серії Б№059986 від 1992 року на право довічного успадковуваного володіння (користування) землею, виданого ОСОБА_2 .

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що фізична особа - позивачка ОСОБА_1 просить забезпечити даний позов не шляхом заборони вчиняти певні дії відповідачу Мостиській міській раді Львівської області, а відповідно до п.4 ч.1 ст.150 ЦПК України забороною іншій особі вчиняти дії щодо предмета спору, а саме шляхом заборони третій особі по справі - Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» вчиняти будь-які роботи стосовно обробітку (використання) земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0234. Як вбачається з копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, доданого до заяви про забезпечення позову, земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0234 площею 15,7788 га, цільове призначення для ведення фермерського господарства, перебуває у комунальній власності, дата державної реєстрації земельної ділянки 21.08.2018р.; власник Мостиська міська рада Львівської області; орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська», дата державної реєстрації речового права 28.10.2020р.

Суд звертає увагу на те, що предметом даного цивільного спору є земельні ділянки загальною площею 18 га (земельна ділянка площею 5,14 га та земельна ділянка площею 12,86 га), а позивачка ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову просить заборони третій особі по справі Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» вчиняти будь-які роботи стосовно обробітку (використання) земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0234 саме площею 15,7788 га, відтак суду незрозуміло чи зазначений заявником захід забезпечення позову стосується саме тих ділянок, які є предметом спору, чи все-таки такий захід забезпечення позову може охопити іншу/інші земельні ділянки та як наслідок може порушити права інших осіб, які не є учасниками даного процесу. Будь-яких доказів на підтвердження обґрунтування в частині того, що земельна ділянка кадастровий номер :04:000:0234 площею 15,7788 га є частиною виключно спірних земельних ділянок загальною площею 18 га (площею 5,14 га 12,86) та така не сформована з інших земельних ділянок - в матеріалах справи немає та жодних клопотань з даного приводу стороною позивача не заявлено. Відтак, покликання позивачки ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:000:0234 є частиною спірних земельних ділянок, як вважає суд, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Щодо обґрунтованості доводів заявниці (позивачки ОСОБА_1 ) щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Позивачем у даній цивільній справі є фізична особа ОСОБА_1 , натомість обґрунтування необхідності забезпечення позову мотивоване необхідністю використання спірної земельної ділянки юридичною особою - фермерським господарством «Беха Василя Степановича», яке не є учасником даної справи.

Крім того, заявниця ОСОБА_1 , обираючи спосіб захисту, не пред`являє будь-яких позовних вимог до такого учасника справи як Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська»; заявниця не надала жодних переконливих доказів, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» розпочало будь-які роботи стосовно обробітку (використання, підготовки ґрунту до майбутніх посівів) земельних ділянок, які є предметом спору у даній цивільній справі, з долучених до матеріалів справи доказів неможливо встановити, що саме спірні земельні ділянки обробляються чи оброблялися ТОВ «Агрокультура Мостиська», разом з тим вжиття такого заходу забезпечення позову може перешкодити господарській діяльності третьої особи та призвести до негативних наслідків.

Так як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання.

Разом з тим, заявницею ОСОБА_1 не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання рішення суду у майбутньому при задоволенні позову, може бути утрудненим чи неможливим, а також те, що захист її прав, свобод та інтересів неможливий без вжиття заходів забезпечення позову та у разі не вжиття таких заходів нею буде докладено значних зусиль і витрат для їх відновлення. Позовною вимогою є визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками, а використання (обробіток) земельної ділянки жодним чином, як вважає суд, істотно не ускладнить виконання можливого рішення про задоволення позову, а тим більше не спричинить можливість його невиконання.

В поданій заяві про забезпечення позову, як вважає суд, не наведено обставин, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку незастосування забезпечення позову, з огляду на спірні правовідносини, як і не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що застосування даного виду забезпечення позову є ефективним способом захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки та їх невжиття призведе до порушення прав заявниці.

Відтак, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою в частині співмірності та відповідності обраного заходу забезпечення позову вимогам, на забезпечення яких він вживається; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі спроможності заходів, який заявниця просить вжити в порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а тому не вбачає підстав для задоволення заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Крім того, в частині покликань заявниці на чинне законодавство щодо визначення земель сільськогосподарського призначення та порядку їх використання, порядку створення та діяльності фермерського господарства, а також суб`єктного складу осіб, які виявили бажання придбати на земельних торгах право оренди земельної ділянки з таким функціональним призначенням як ведення фермерського господарства як на «правові підстави подання заяви про забезпечення позову», то суд звертає увагу на те, що позивачка, самостійно обираючи спосіб захисту, як фізична особа звернулася до суду з позовом до органу місцевого самоврядування «про визнання права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками» та у позовній заяві відсутні будь-які інші позовні вимоги, в тому числі до інших учасників (товариств) з приводу набуття (придбання) права користування земельною ділянкою на земельних торгах, оспорювання продажу права оренди і т.і.

Також суд звертає увагу на те. що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти всі обставини, які мають значення для справи, встановлення яких необхідне для вирішення спору по суті. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення. Забезпечення позову лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалене тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зазначені обставини в їх системному зв`язку свідчать про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є передчасною та необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали надіслати для відома позивачці ОСОБА_1 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Ю.В. Кічак