Провадження №2/554/749/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Гальонкіної Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кононенко А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій формі 4000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в подальшому згідно з рішенням суду від 01.04.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. В період перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15.04.2020 року присуджено стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття. 06.05.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №61996872 з примусового виконання виконавчого листа №554/994/20, виданого Октябрським районним судом м.Полтави від 05 травня 2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Дитина зареєстрована та проживає разом із матір`ю. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 10616,95 грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця. Вважає, що у зв`язку з винесенням даного рішення суду, відповідач звільнився з роботи з метою мінімізації розміру аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25.08.2020 року в період з лютого 2020 року по травень 2020 року аліменти розраховувались в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача. В подальшому, коли відповідач не працевлаштувався, в період з червня 2020 року по серпень 2020 року розмір аліментів розраховувався в розмірі середньої заробітної плати для даної місцевості та сума аліментів становила 3488,67 грн./міс. Однак за довідкою державного виконавця від 21.09.2020 року в період з липня 2020 року по серпень 2020 року вказаний дохід відповідача на рівні мінімальної заробітної плати і розмір аліментів значно зменшився до 1159,00 грн./міс. та даний розмір не є необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Зазначає, що на даний час донька відвідує школу, репетиторів, потребує нормального харчування та відпочинку, забезпечення одягом та взуттям, придбання всього необхідного для навчання та лікування. Усі витрати є значними на відміну від аліментів. До того ж донька перебуває на диспансерному обліку та потребує періодичного проходження курсу реабілітації, обстеження і щорічного оздоровлення дитини, що вимагає значних витрат. Водночас, відповідач є власником двох земельних ділянок, які передані в оренду, та від чого він отримує додатковий дохід у формі щорічної орендної плати. Виходячи з викладеного, вважає, що відповідач за своїм матеріальним станом має можливість сплачувати такий розмір аліментів для забезпечення потреб дитини без суттєвого погіршення свого матеріального становища. У свою чергу, позивач не має змоги самостійно задовольнити всі потреби дитини, зокрема, в харчуванні, одязі, лікуванні, відпочинку та іншому. У зв`язку з цим звернулась із даним позовом.

09 листопада 2020 року ухвалою судді відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

04 грудня 2020 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , в якій він просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15.04.2020 року з нього на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 до рівня 1/6 від всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відмовити в задоволенні первісного позову у повному обсязі; судові витрати стягнути з відповідача.

Заявлені вимоги мотивував тим, що спір відносно розміру аліментів виник з одних правовідносин, його розгляд є доцільним, а задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову з огляду на таке. 15 вересня 2020 року ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_4 , в даному шлюбі у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час дружина та донька перебувають виключно на його утриманні, так як дружина до 20.01.2021 року перебуває на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, а з 21.01.2021 року по 27.10.2023 року перебуватиме у декретній відпустці. Розмір його доходів жодним чином не покращився, а навпаки частково погіршився, що підтверджується довідкою з пенсійного фонду. На даний час працює водієм, при цьому отримує заробітну плату, яка дозволяє ледве виживати, що не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини ні в розмірі 4000 грн. щомісячно, а навіть 1/3 частини від доходів. Посилання відповідача на той факт, що навмисно звільнився з роботи щоб не сплачувати аліменти не відповідає дійсності. Дійсно в 2020 році тричі змінив місце роботи, але виключно для того, щоб якось забезпечити свою нову сім`ю та жодним чином не обмежити у матеріальному забезпеченні свою доньку від попереднього шлюбу. Крім того, у 2020 році було введено ряд суттєвих обмежень у зв`язку з пандемією корона вірусу, що вплинуло на його працевлаштування. З 23.10.2019 року по травень 2020 року ОСОБА_2 працював в ТОВ «Авто-Партнер», але в період карантину підприємство призупинило свою діяльність і 29.05.2020 року разом із іншими був звільнений за скороченням штату. З 30.05.2020 року по 09.07.2020 року перебував без роботи, але докладав зусиль для її пошуку. 10.07.2020 року влаштувався на посаді водія в ТОВ «Торгруп», але 11.08.2020 року звільнився за власним бажанням, оскільки підприємство не забезпечувало виплату заробітної плати. 12.08.2020 року влаштувався водієм до ФОП ОСОБА_6 , де отримував мінімальну заробітну плату із значними затримками, у зв`язку з чим звільнився 02.10.2020 року. З 21.10.2020 року влаштувався на роботу в ПП «Компанія Надежда», де працює по сьогоднішній день і станом на листопад 2020 року його заробітна плата становила 4426,08 грн. Підтверджує, що в його власності є земельна ділянка, яку здає в оренду та отримує раз на рік орендну плату в розмірі 5296,89 грн. Таким чином, його дохід на місяць становить 4867,49 грн. Тоді як стягнення аліментів в розмірі 4000 грн. поставить його в таке становище, коли не зможе забезпечити себе і свою сім`ю за 867,49 грн. Також в період карантинних заходів з 22.03.2020 року по 30.08.2020 року донька ОСОБА_7 перебувала у його батьків в с.Оленівка Борзнянського району Чернігівської області та була виключно на його забезпеченні та його батьків, а позивач відповідно не несла витрати на утримання дитини. Незважаючи на це, сплачував аліменти колишній дружині. На даний час відсутня заборгованість по сплаті аліментів, що підтверджується довідкою виконавчої служби. Посилається на те, що збільшення суми аліментів у позивач вимагає не для покращення умов життя та розвитку дитини, а для покращення свого матеріального стану. Виходячи з викладеного та враховуючи факт погіршення фінансового становища, а також факт народження другої дитини та перебування її з дружиною на його утриманні ОСОБА_2 вважає, що є всі підстави для зменшення розміру аліментів до рівня 1/6 його доходів.

07 грудня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів прийнято до спільного розгляду з первісним позовом; ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

21 грудня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву про зменшення розміру аліментів, в якій вважає, що звернення ОСОБА_2 такими вимогами немає законних підстав, оскільки це порушує не тільки права дитини, але й особисті права матері дитини, а тому вона заперечує проти задоволення щодо заявлених вимог. Спростовує твердження ОСОБА_2 про погіршення його матеріального стану. Сам по собі факт народження у відповідача (позивача за зустрічним позовом) доньки від іншого шлюбу не впливає на його матеріальне становище та можливість сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Така зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також заперечує стосовно того, що відповідач (позивач за зустрічним позовом) ледве виживає та не може знайти роботу з достатнім рівнем заробітної плати. Він є працездатною особою доволі молодого віку, а тим більше батьком новонародженої дитини, не позбавлений можливості працювати, доказів про поганий стан до суду не надав. Під час пошуку роботи відповідач завжди знаходив посади з мінімальною заробітною платою, що на її думку, відбувалось з метою мінімізації розміру аліментів, тоді як дозволяв собі відпочинок за межами України, придбав квартиру, здійснює там дорогий ремонт, а також раніше він завжди мав задовільний матеріальний стан, отримує додатковий дохід, а тому доводи про те, що ледве виживає за мінімальну заробітну плату є хибними. Вважає, що інтереси спільної дитини є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини. ОСОБА_1 зазначає, що офіційно працює лаборантом, отримує невелику заробітну плату та не в змозі самостійно задовольнити всі потреби доньки. Тому вважає необґрунтованою вимогу щодо значного зменшення розміру аліментів до рівня 1/6, оскільки цього не вистачатиме для потреб дитини. На даний час відповідач ніяким чином не цікавиться життям доньки та не бере участі у її вихованні, у підготовці до навчального сезону в школі, придбання одягу, взуття, канцтоварів тощо, до того ж, періодичність сплати ним аліментів є хаотичною та нестабільною, зокрема 28.09.2020 року отримано 2573,62 грн., а наступного разу аліменти отримано 25.11.2020 року у сумі 1159,00 грн. Твердження щодо того, що донька деякий час проживала у батьків відповідача та перебувала на їх повному утриманні в період з березня по серпень 2020 року, вважає неповними, оскільки це було спільним рішенням батьків на час карантинних обмежень і 02 липня 2020 року донька повернулась додому в м.Полтаву. Крім того, за цей час матір неодноразово переводила донці кошти через Приват24 на особисті потреби. Посилання відповідача на довідку щодо фактичного місця проживання доньки вважає фіктивним, оскільки вона складена з порушенням визначеного законодавством порядку. З урахуванням викладеного, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, враховуючи характер та розмір витрат на виховання та гармонійний розвито дитини, вважає, що ОСОБА_2 спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно в розмірі 4000 грн. тому просить відмовити в задоволенні його вимог за зустрічним позовом щодо зменшення розміру аліментів.

05 січня 2021 року ОСОБА_2 надав суду відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якій зазначає, що зміна сімейного стану та народження дитини є вагомими фактами в комплексі з іншими доказами та заперечує можливість сплати ним аліментів в сумі 4000 грн., наголошує на нерівному матеріальному утриманні їхньої спільної дитини. Так протягом 5 місяців дочка проживала на повному забезпеченні його батьків та було сплачено аліменти в сумі 15104,62 грн. проти наданих матір`ю 3100 грн., одночасно припускає, що ця сума є частиною сплачених ним аліментів. Позивач не надала доказів щодо свого доходу, а лише зазначила що працевлаштована та отримує невелику заробітну плату. Також ОСОБА_2 стверджує, що перерахував 7673,62 грн. в серпні-вересні 2020 року саме для забезпечення підготовки для навчального сезону в школі, але вважає, що ці кошти не були витрачені за призначенням. Спростовує доводи щодо відпочинку за кордоном в період сплати аліментів, натомість це мало місце лише одного разу в 2019 році. Твердження про змову за місцем роботи з метою мінімізації доходу є виключно припущеннями ОСОБА_1 , підтвердження своїх доходів надав суду та інших доходів не має, як і не працює водієм бензовоза. Крім того, не має наміру приховувати свої доходи і не приховує їх на теперішній час, має добру платіжну дисципліну, що підтверджується інформацією з виконавчої служби, не вірним є твердження щодо його байдужості до своє доньки ОСОБА_3 та її долі. Квартира, в якій зараз він мешкає, йому не належить, є власністю його дружини та придбана задовго до їхнього шлюбу. У цілому вважає, що позов про зміну способу стягнення аліментів та відзив на зустрічну позовну заяву базується на домислах, абсолютно не підкріплений фактами та будь-якими доказами. Натомість, ціллю в позові стягнути аліменти в розмірі 4000 грн. є покращення власного матеріального стану і дана сума є нереальною до сплати, тим самим налаштовує дитину проти нього.

13 січня 2021 року ОСОБА_1 подано заперечення на зустрічну позовну заяву та відповідь на відзив позивача за зустрічним позовом. Вважає, що вимога щодо зменшення розміру аліментів до рівня 1/6 не може бути задоволена, оскільки є замалим та ганебним для забезпечення дитини-підлітка, крім того, не надано доказів погіршення стану здоров`я, а викладені ОСОБА_2 факти не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, а тому категорично не погоджується з такими його вимогами.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Зазначила, що вимоги стягнення аліментів у твердій грошовій сумі обумовлені тим, що відповідач офіційно не працював, а тому чітко знати, яка сума аліментів буде сплачена, не було можливості, а на даний час він має роботу та добру заробітну плату. Із зустрічним позовом не погодилась, вважає вимоги необґрунтованими та просила відмовити в задоволенні вимог про зменшення розміру аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) вимоги за первісним позовом не визнав, заперечував у зв`язку з тим, що має нову сім`ю і на даний час не має можливості сплачувати аліменти у визначеному в позові розмірі в твердій грошовій сумі. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені в заявах по суті справи обставини. Крім того, він не ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо утримання дочки, яку на даний час також утримує і має намір утримувати в подальшому. Наголошував на рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, разом із тим, його дружина наразі перебуває у декретній відпустці та отримує 860 грн. від держави, а тому у зв`язку зі зміною сімейного стану вважав доцільним визначити розмір аліментів на рівні 1/6 від його доходу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи сторін за первісним та зустрічним позовами, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Ст.192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст. 182-184, 192 СК України.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01 квітня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , зареєстрований 07.07.2004 року, актовий запис №480, розірвано.

У вказаному шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з копії рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2020 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 10.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія довідки №1449, виданої КП «ЖЕО №2» від 04.11.2020 року.

Як зазначає позивач у первісному позові, на даний час розмір стягуваної суми аліментів зменшився та не відповідає стану доходів і витрат, а також наявним потребам дитини, що значно погіршило її матеріальний стан, тоді як розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому вважає, що спосіб присуджених аліментів слід змінити.

Так, згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з поясненнями позивача, відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, працює і має змогу надавати допомогу на утримання дитини.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас позивач за первісним позовом всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦК України не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України (зміна майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини), які могли б стати підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі й шляхом зміни способу їх стягнення. Саме наявність вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

Разом із тим, обставини щодо покращення доходів відповідача за первісним позовом не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та ґрунтуються лише на припущеннях. Також не доведено фактів ухилення від виконання батьком свого обов`язку щодо утримання дитини, та що сплати ним аліментів у визначений за рішенням суду спосіб було недостатньо для забезпечення необхідних потреб дитини, з урахуванням рівності прав і обов`язків батьків щодо дитини.

Зокрема, з довідки №КГ-00000056 від 15 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 працює в ПрАТ «Полтавський олійноекстракційний завод Кернел Груп» на посаді лаборант (хімічні та фізичні дослідження) з 27 травня 2020 року по теперішній час. Однак, позивачем не надано доказів щодо свого майнового стану та доходів.

Посилання на наявність заборгованості по аліментам з боку відповідача є необгрунтованими та спростовуються довідкою-розрахунком державного виконавця №108195, з якої вбачається, що станом на 01.12.2020 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Між тим, належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог позивачем ОСОБА_1 не надано.

Крім того, стосовно посилань у первісному позові на необхідність витрат на навчання та розвиток дитини, а також витрат, обумовлених особливими обставинами, суд звертає увагу, що позивач має право звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат, що прямо передбачено окремою нормою СК України.

З урахуванням викладеного, оцінки доказів в межах фактично заявлених вимог, суд вважає що відсутні правові підстави для зміни способу присудження аліментів із стягнутих за рішенням суду з аліментів у розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів, шляхом їх стягнення у твердій грошовій сумі 4000 грн.

Щодо вимог зустрічного позову про зміну розміру аліментів суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається на те, що в нього змінився сімейний стан та розмір його доходів не покращився, а навпаки частково погіршився, що не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від доходів.

Так, відповідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Подільським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 .

В даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_5 в них народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , що видане Київським районним у м.Полтаві відділом реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) від 25.11.2020 року.

На даний час дружина позивача та новонароджена донька перебувають на його утриманні, оскільки дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується матеріалами справи, та не спростовано протягом розгляду.

Отже, на час ухвалення 25 квітня 2020 року судом рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/3 частини доходів на утримання дитини від попереднього шлюбу його сімейний стан був іншим.

Разом із тим, із представлених суду документів, зокрема, довідки з Пенсійного фонду України за період з 2011-2020 роки (за формою ОК-7, виданої 27.11.2020 року), довідок з місць роботи (ТОВ «Авто-Партнер», ТОВ «Торгруп», ФОП ОСОБА_6 , ПП «Компанія Надежда») та про отримані доходи, обставини, викладені у зустрічній позовній заяві щодо рівня доходів ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження, оскільки матеріали справи обґрунтованих та достатніх відомостей щодо протилежного не містять. Тому вказані обставини заслуговують на увагу.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 з 21 жовтня 2020 року та по теперішній час працює на посаді водія автогосподарства ПП «Компанія Надежда» та згідно з довідкою даного підприємства від 01 грудня 2020 року отримав заробітну плату за жовтень 2020 року у розмірі 2741,76 грн. та у листопаді 2020 року 5397,66 грн.

Разом із тим, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав, у власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею 1,23 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку він здає в оренду ТОВ «Агро-Регіон Борзна» та у 2020 році отримав орендну плату в розмірі 5296,89 грн., що підтверджується відповідною довідкою.

Також протягом розгляду справи не були спростовані доводи зустрічної позовної заяви про те, що наразі позивач не отримує значного доходу, а також щодо його участі у витратах на утримання дитини, що підтверджується відповідними доказами, а також обов`язку нести поточні витрати на утримання своєї нової сім`ї та особисті потреби тощо.

Натомість, відомості про інші додаткові доходи позивача в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням встановлених обставин і сукупності наданих доказів убачається, що після стягнення аліментів у позивача за зустрічним позовом змінився сімейний стан, у зв`язку з чим призначений судом розмір аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на даний час є непомірним для платника аліментів, який також зобов`язаний утримувати новонароджену дитину та свою дружину, яка не працює, перебуваючи у декретній відпустці, а тому наведені у зустрічній позовній заяві доводи у їх сукупності слід вважати обґрунтованими.

Також позивачем доведено часткову зміну свого майнового стану, пов`язану із загальновідомими об`єктивними обставинами, що у тому числі потягли за собою зміну його місця роботи та відповідно й рівень заробітної плати, що підтверджується матеріалами справи, та відповідно до положень ст.192 СК України також є підставою для зміни розміру аліментів.

Відтак, враховуючи стан здоров`я, вік та матеріальне становище позивача, а також зазначені вище обставини, що мають істотне значення, зміну сімейного стану та наявність осіб на утриманні, суд вважає задовольнити вимоги зустрічного позову частково та можливим змінити розмір присуджених за рішенням суду з ОСОБА_2 аліментів з 1/3 на 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, що відповідає положенням ч.2 ст.182 СК України.

За правилами ст.191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, у зв`язку з чим змінений розмір аліментів потрібно стягувати з дати набрання рішенням законної сили.

Таким чином, на підставі викладеного, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що первісний позов потрібно залишити без задоволення, а зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Оцінюючи інші доводи та аргументи учасників справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням відмови в первісному позові судовий збір з позивача не стягується, оскільки вона звільнена від сплати судових витрат, а тому судові витрати покладається за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180, 181, 182, 191, 192 СК України, ст.ст.12, 19, 76, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, збільшення розміру аліментів - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до ј частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженка м. Полтава, РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. ОЛенівка Борзнянського району Чернігівської області, РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10 березня 2021 року.

Суддя : Ю.С. Гальонкіна