Єдиний унікальний номер 722/1847/20
Номер провадження 2/722/77/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Кушнір І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» про відшкодування збитків в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що між ПрАТ СК «ВУСО» та ОСОБА_3 21.02.2018 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «ЗАЗ Lanos» №4-40.

30.06.2018 року в м.Київ відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «ГАЗ 33021» під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля марки «ЗАЗ Lanos» під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Згідно європротоколу, складеного 30.06.2018 року, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ 33021», рухаючись заднім ходом, не вибрав безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «ЗАЗ Lanos».

ОСОБА_2 погодився з обставинами ДТП та визнав свою винуватість.

Згідно рахунку-фактури №Ко-К-00230 від 05.07.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ Lanos» склала 21069,64 грн.

За заявою ОСОБА_3 та виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором страхування, ПрАТ СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 20246,14 грн. у відповідності до страхового акту від 11.07.2018 року.

Відповідно, 11.07.2018 року у ПрАТ СК «ВУСО» виникло і право регресної вимоги до відповідача ОСОБА_2 .

В свою чергу, відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 33021» ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК8787093 в ПрАТ СК «Українська страхова група», яке здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 11441,72 грн.

Враховуючи недостатність страхової виплати, що була здійснена ПрАТ СК «Українська страхова група», відповідач ОСОБА_2 , як винуватець ДТП, або власник транспортного засобу (ТОВ «Сільпо-Фуд»), для повного відшкодування заподіяної шкоди зобов`язані сплатити різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і сплаченим страховим відшкодуванням, що становить 8804,42 грн.

07.09.2020 року між ПрАТ СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги відшкодування в порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування №№4-40.

З метою досудового врегулювання спору, 06.10.2020 року відповідачам було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, проте останні залишили вимогу без задоволення.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» завдані збитки в порядку регресу в сумі 8804,42 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою Сокирянського районного суду від 15.03.2021 року провадження у даній справі в частині заявлених позовних вимог до ТОВ «Сільпо-Фуд» про відшкодування збитків в порядку регресу закрито.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте 15.03.2021 року звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив провести розгляд справи без його участі. При цьому, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки вважає, що він є неналежним відповідачем.

14.01.2021 року від відповідача ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» до суду надійшов відзив на позов, в якому його представник проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Окрім цього, 15.03.2021 року представник надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з товариства збитків в сумі 8804,42 грн. та 50% від суми сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу. При цьому, просив провести судове засідання без його участі.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що 30.06.2018 року в м.Київ відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «ГАЗ 33021» під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля марки «ЗАЗ Lanos» під керуванням ОСОБА_4 , в результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Згідно європротоколу, складеного 30.06.2018 року, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ 33021», рухаючись заднім ходом, не вибрав безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «ЗАЗ Lanos».

ОСОБА_2 погодився з обставинами ДТП та визнав свою винуватість.

Згідно рахунку-фактури №Ко-К-00230 від 05.07.2018 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ЗАЗ Lanos» склала 21069,64 грн.

За заявою власника автомобіля «ЗАЗ Lanos» ОСОБА_3 , ПрАТ СК «ВУСО», яке було страховиком за договором добровільного страхування наземного транспорту «ЗАЗ Lanos» № НОМЕР_1 , виплатило суму страхового відшкодування в розмірі 20246,14 грн. у відповідності до страхового акту від 11.07.2018 року.

Відповідальність власника транспортного засобу «ГАЗ 33021» ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК8787093 в ПрАТ СК «Українська страхова група», яке здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ СК «ВУСО» в межах ліміту, передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 11441,72 грн.

Згідно наказу №49/ЛГк від 15.11.2016 року відповідач ОСОБА_2 перебуває в трудових відносинах з ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», яке є власником автомобіля «Газ 33021».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 року зазначила, що відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, норми спеціального Закону №1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак, згідно із частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, до спірних правовідносин не застосовується.

Виняток із загального правила, визначеного частиною другою статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що у спірних правовідносинах ОСОБА_2 не є належним відповідачем, а тому в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 в частині стягнення з нього збитків слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1172, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст.33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст.4, 5, 11-13, 82, 141, 142, ч.4 ст.206, ч.3 ст.211, ч.2 ст.247, 258-259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В.Унгурян

Повне судове рішення складено 25.03.2021 року