Справа № 127/4171/21
Провадження № 22-ц/801/1941/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 рокуСправа № 127/4171/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року, ухвалене суддею Вохміновою О.С. в м. Вінниці, повне рішення складено 22 липня 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати,

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ДП «УкрДАГП» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 26.06.2020 по 30.11.2020 та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати, обчислену відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Позовні вимогти мотивовані тим, що позивач перебуває у трудових відносинах з ДП «УкрДАГП».

З 26.06.2020 по 30.11.2020 ОСОБА_1 працював на посаді менеджера з маркетингу відділу регіональних представників підприємства, а з 01.12.2020 був переведений на посаду заступника директора Регіональної філії ДП «УкрДАГП» - «Геосистема».

Під час роботи на посаді менеджера з маркетингу ДП «УкрДАГП» була нарахована, але не виплачена заробітна плата, розмір якої згідно з довідкою про доходи №1 від 20.01.2021 складає 76 948,88 грн.

Відповідно до розрахункового листка по заробітній платі за грудень 2020 року заборгованість підприємства складає 47 712,88 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ДП «УкрДАГП» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 59 270 грн. 66 коп. (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) разом з компенсацією за порушення строків виплати заробітної плати, обчисленої відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати».

Стягнуто з ДП «УкрДАГП» на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, ДП «УкрДАГП» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга мотивована тим, що визначивши самостійно суму заборгованості по заробітній платі, яка підлягає до стягнення, суд вийшов за межі позовних вимог та порушив принцип диспозитивності; судом залишено поза увагою, що в позовній заяві не вказано суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та не наведено розрахунку такої суми.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_1 просить залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що сума невиплаченої ДП «УкрДАГП» заробітної плати ОСОБА_1 без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів складає 59 270, 66 грн і така сума підлягає стягненню разом із компенсацією за порушення строків її виплати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 на підставі наказу № 69-к від 25.06.2020 був прийнятий на посаду менеджера з маркетингу відділу регіональних представників ДП «УкрДАГП», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 20.12.1994.

Наказом №149-к від 30.11.2020 ОСОБА_1 переведений на посаду заступника директора Регіональної філії ДП «УкрДАГП» та на підставі наказу №14-к від 25.02.2021 звільнений у зв`язку із скороченням згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.56).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначив, що під час роботи на посаді менеджера з маркетингу відповідачем не була виплачена йому заробітна плата.

Статтею 21 КЗпП України визначений обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Згідно зі ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором (або нормативним актом роботодавця, погодженим із профспілкою), не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно доданої до позовної заяви довідки про доходи №1 від 20.01.2021, виданої т.в.о. генерального директора ДП «УкрДАГП» Кононенко С.О. та т.в.о. головного бухгалтера Шелемба В.В., дохід ОСОБА_1 на посаді менеджера з маркетингу відділу регіональних представників з тимчасовим виконанням обов`язків директора Регіональної філії ДП «УкрДАГП» - «Геосистема» з 26.06.2020 по 30.11.2020 та дохід за період з 26.06.2020 по 31.12.2020 становить 76 948,10 грн (а.с.5).

Відповідно до розрахункового листка по заробітній платі ОСОБА_1 за грудень 2020 року заборгованість підприємства на кінець місяця становить 47 712,88 грн (а.с.6).

У листі головного бухгалтера ДП «УкрДАГП» Шелемби В. №1/329 від 14.05.2021, який надійшов на запит суду першої інстанції зазначено, що заборгованість ДП «УкрДАГП» перед ОСОБА_1 з утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів складає 47 712,88 грн, без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів 59 270,66 грн (а.с.77).

Вказана заборгованість ОСОБА_1 виплачена не була, що не заперечувалося відповідачем.

Заборгованість за період роботи ОСОБА_1 в Регіональній філії ДП «УкрДАГП» - «Геосистема» з 01.12.2020 по 26.02.2021 по оплаті праці відсутня (а.с.72).

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату за період роботи на посаді менеджера з маркетингу відділу регіональних представників підприємства з 26.06.2020 по 30.11.2020, внаслідок чого виникла заборгованість, прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ДП «УкрДАГП» стверджує про те, що самостійно визначивши суму, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача як заборгованість по заробітній платі, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки, по-перше, прохальна частина позовної заяви взагалі не містить розміру такої заборгованості, а по-друге, в тексті позову згадується інший розмір заборгованості, ніж той, який стягнув суд першої інстанції.

Разом з тим, вказані твердження є безпідставними, оскільки ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У тексті позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що заборгованість підприємства по заробітній платі складає 47 712,88 грн, що в подальшому під час розгляду справи було підтверджено листом ДП «УкрДАГП» №1/329 від 14.05.2021. В цьому листі відповідачем також зазначено, що 47 712,88 грн це заборгованість з утриманням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, тоді як без утримання цих платежів розмір заборгованості становить 59 270,66 грн.

У пункті 6 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 3 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням вимог п. 6 згаданої вище постанови №3 від 24 грудня 1999 року, на законних підставах визначив розмір заборгованості із заробітної плати та стягнув з відповідача таку заборгованість саме в розмірі 59 270,66 грн.

Також в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що не зазначення ОСОБА_1 в позовній заяві суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати позбавляє як суд, так і відповідача оцінити законність і обґрунтованість таких вимог, однак, такі доводи також не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Виплата працівнику компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати є обов`язком роботодавця.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 3 цього Закону визначено порядок обчислення суми компенсації, зокрема, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону).

Із наведених положень закону слідує, що підприємство у разі порушення строку виплати заробітної плати обчислює суму компенсації з урахуванням вимог згаданого Закону, а також Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України від 21.02.2001 №159.

У даному випадку суд позбавлений можливості навести власний розрахунок компенсації, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо нарахованого, але не виплаченого позивачу доходу за кожний окремий місяць з періоду, за який у відповідача виникла заборгованість (26.06.2020 по 30.11.2020). В справі міститься лише інформація про загальний розмір нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу після утримання податків і обов`язкових платежів - 47 712,88 грн (за період роботи з 26.06.2020 по 30.11.2020).

Однак, суд звертає увагу, що відповідач, виконуючи рішення суду, яким його зобов`язано виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі разом з компенсацією за порушення строків її виплати, на власний розсуд, з дотриманням вимог закону, може обчислити суму компенсації, а позивач, в разі незгоди з такимим обчисленнями, оскаржити її розмір.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук