Справа № 450/16/20 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3722/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Мельничук О.Я.

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.

при секретарі : Ждан К.О.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1134 га. Позов обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, відповідачу виділено земельну ділянку в с. Скнилів, Пустомитівського району, Львівської області площею 0, 1134 га, призначену для ведення сільського господарства, кадастровий № :05:000:0155. У 2001 році, шлюб між сторонами розірвано. Позивач вважає, що набута відповідачем земельна ділянка, підлягає поділу, як спільне майно подружжя. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.11.2020 року у задоволені позову відмовлено..

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Оскільки земельна ділянка площею 0,1134 га виділена відповідачу під час перебування у шлюбі є спільною власністю подружжя. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про те, що спірна земельна ділянка приватизована відповідачем у 2006 році є його особистою власністю та не підлягає поділу. Зазначає, що спірна земельна ділянка , кадастровий № :05:000:0155,площею 0,1134 га ,призначена для ведення сільського господарства в с.Скнилів, Пустомитівського району Львівської області є спільною сумісною власністю подружжя в силу норм законодавства, що діяло до моменту розірвання шлюбу та підлягає поділу між подружжям.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

10 березня 2021 року від ОСОБА_4 , представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну. Вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення, а рішення суду вважає таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що спірна земельна ділянка не підлягає поділу, оскільки така відповідачем набута в 2006 році в порядку приватизації та особистою приватною власність відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з тих обставин, що оскільки спірна земельна ділянка була приватизована відповідачем в 2006 році, така є його особистою власністю, в зв`язку з чим поділу не підлягає.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 27 травня 1995р. по 11 березня 2011р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2011 року (справа №1316/4327/12)

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0, 1134 га, кадастровий № :05:000:0155, розташована на території Скнилівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка надана ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Пустомитівської Районної державної адміністрації № 41 від 31.01.2006 року та належить останньому на підставі державного акту серії ЯГ № 511826 від 27.09.2006 року.

Відповідно до статті 61 СК України в чинній редакції та редакції на момент звернення до суду з даним позов, не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки.

Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України "Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка" № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, які використали своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України "Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя" від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18) і від 12 червня 2019 року в справі № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18).

Вказаний позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 12.08.2020 року у справі № 626/4/17.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що поскільки спірну земельну ділянку відповідач приватизував в 2006 році, тому така є його особистою власністю, та не підлягає поділу, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, ч.1 п.1 ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий: Мельничук О.Я.

Судді: Крайник Н.П.

Ванівський О.М.