Справа № 752/4388/20
Провадження № 2-с/752/34/21
У Х В А Л А

25 березня 2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кахно І. А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

27 лютого 2020 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/4388/20 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 12 170,75 грн; інфляційні втрати, нараховані на суму боргу в розмірі 385,06 грн; 3% річних в розмірі 192,31 грн та судовий збір у розмірі 210,20 грн.

22 березня 2021 року (згідно реєстраційного штампу суду) до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 27 лютого 2020 року у справі № 752/4388/20, разом із клопотанням про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу.

Розглянувши матеріали заяви про скасування судового наказу та клопотання про поновлення строку для подання заяви, суд дійшов висновку про повернення заяви про скасування судового наказу з таких підстав.

Частиною першою статті 170 ЦПК України передбачено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається клопотання про поновлення пропущенного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

У матеріалах поданої заяви такі обставини відсутні.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу, заявник посилається на те, що копія судового наказу йому на адресу не надходила, про його існування заявник дізнався лише 17 березня 2021 року при встановленні електронного додатку «Дія».

У той же час, згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованого відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи (а. с. 13), ОСОБА_1 копію судового наказу від 27 лютого 2020 року у справі № 752/4388/20 отримав 04 травня 2020 року.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень судовий наказ, виданий Голосіївським районним судом міста Києва 27 лютого 2020 року у справі № 752/4388/20, був оприлюднений 30 квітня 2020 року.

Однак, заяву про скасування судового наказу заявник подав лише у березні 2021 року.

Будь-яких переконливих доказів, що заявник з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись з відповідними вимогами до суду в установлений законом строк не наведено.

Суд не може взяти до уваги посилання заявника на поширення коронавірусної хвороби (COVID-2019) та продовження процесуальних строків на весь період дії карантину, оскільки з дня набрання чинності Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-2019)» перебіг процесуального строку під час дії карантину закінчився 06 серпня 2020 року.

Однак заявник не обгрунтував та не надав будь-яких належних та допустимих доказів щодо причини пропуску процесуального строку з 06 серпня 2020 року по березень 2021 року.

Отже, наведені в заяві підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки вони не є такими, що об`єктивно унеможливили дотримання строків на подачу заяви про скасування судового наказу, передбачених ЦПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Устименко проти України») поновлення процесуального строку без об`єктивної наявності виключних підстав та наведення відповідних причин є порушенням принципу правової визначеності та порушує права учасників справи на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Відповідно частини другої статті 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про повернення заяви боржнику про скасування судового наказу на підставі частини другої статті 171 ЦПК України.

Враховуючи наведене вище, керуючись статями 127, 170, 171 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25 березня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно