Справа № 738/582/20
№ провадження 2/738/4/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Мена

Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

секретаря: Лях Н.М.

з участю

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бовди І.В.

третьої особи: ОСОБА_2

під час розгляду у відкритому судовому засіданні у справи за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Менська виправна колонія (№91)», треті особи - начальник сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Фурман Юрій Іванович, начальник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Голуб Тарас Григорович про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що він відбував покарання в Державній установі «Менська виправна колонія (№91). 15 травня 2017 року на нього згідно рапорту начальника сектору максимального рівня безпеки Менської ВК № 91 було накладено стягнення у вигляді попередження, яке в подальшому було скасовано постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року. Окрім цього, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року було визнано протиправними дії начальника Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» які виразилися в копіюванні та розповсюдженні конференційної інформації яка містилася в ухвалі Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 і стосувалася позивача по справі. Вищевказані дії, на думку позивача, вплинули на рішення Менського районного суду Чернігівської області, яким було відмовлено ОСОБА_1 в умовно-достроковому звільненні від покарання. Вказані факти вплинули на його психологічне здоров`я, спричинили моральні стражданні, що в свою чергу завдало йому моральної шкоди. В зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача на його користь 1 000 000 гривень у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові та просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що покарання відбував в установі через незаконне засудження. З самого початку перебування у Менській ВК № 91 представники установи почали до нього негативно ставитися. Незаконно наклали стягнення та вільно, протиправно, розпоряджалися документами з його особової справи. Це вплинуло на рішення суду про його умовно-дострокове звільнення. Завдана моральна шкода має бути відшкодована, в якому розмірі - на розсуду суду.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала. В своїх поясненнях зазначила, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди діями працівників Державної установи «Менська виправна колонія (№91)».

Третя особа - начальник сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Фурман Юрій Іванович в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав його не доведеності.

Третя особа - начальник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Голуб Тарас Григорович в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань про розгляд справи тільки за його участі до суду не надходило.

Суд, заслухавши думку сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2017 року притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення попередження згідно рапорту начальника сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Фурмана Ю.І. від 15 травня 2017 року визнано протиправним. Накладене на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення попередження згідно рапорту начальника сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Фурмана Ю.І. від 15 травня 2017 року скасовано (а.с. 14-16).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року дії начальника Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» ОСОБА_4 з копіювання та розповсюдження конфіденційної інформації з ухвали Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 2035/5763/2012 визнані протиправними (а.с. 17-23).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона працює психологом в Державній установі «Менська виправна колонія (№91)» з 01 лютого 2018 року. Позивач по справі ОСОБА_1 звертався до неї зі скаргами протягом лютого червня 2018 року. Останній вважав, що потребує періодичного спілкування з психологом. Наполягав що має пригнічений та злий стан через неприязні стосунки з адміністрацією установи. Зазначав, що перебуває в апативно-дипресивному стані, має емоції негативного стану. Проте, на думку свідка, негативні емоції ОСОБА_1 мав через його ув`язнення та перебування в місцях позбавлення волі. Позивач мав злобливо-тужливий стан. ОСОБА_1 не скаржився на те, що дії представників установи вплинули на його сімейне життя.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З вищенаведеного слідує, що для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року в справі № 804/2252/14.

Однак, позивачем не надано суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди внаслідок дій відповідача, не зазначено та не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням будь-яких негативних наслідків внаслідок таких дій для позивача, в тому числі у вигляді моральної шкоди.

Також позивач не довів, які саме душевні страждання він зазнав і в чому вони проявились. Не доведено і те, що внаслідок дій відповідача, у позивача відбулись вимушені зміни у його життєвих чи інших стосунках, їх тяжкість, а також розмір моральної шкоди.

Сам факт визнання рішеннями суду неправомірності дії відповідача (третіх осіб по справі), без доведення наявності шкоди та без доведення наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діями відповідача, які є обов`язковими умовами для відшкодування моральної шкоди, не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

З огляду на викладене, Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Менська виправна колонія (№91)», треті особи - начальник сектору максимального рівня безпеки Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Фурман Юрій Іванович, начальник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Голуб Тарас Григорович про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: О.А. Савченко