ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/179/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/704/20 Категорія: 310010000 Свитка С. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд розірвати шлюб, зареєстрований із відповідачкою 29 липня 1988 року Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сім`я розпалась через сварки і непорозуміння.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року позов задоволено та розірвано шлюб між сторонами.

Рішення суду обґрунтоване тим, що сім`я сторін розпалась через сварки та непорозуміння, сторони миритися не бажають та з травня 2017 року проживають окремо один від одного, що вказує на фактичне припинення шлюбних відносин.

Суд прийшов до висновку, що спільне проживання сторін неможливе та буде суперечити їхнім інтересам.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що у 2017 році позивач поїхав в інше місто на роботу, і з того часу вони не спілкувалися, однак, жодного разу її чоловік не говорив з нею про розірвання шлюбу.

Зазначає, що неодноразово намагалась поговорити з чоловіком з приводу розірвання шлюбу, проте, він не відповідає на телефонні дзвінки.

Вказує, що планувала з`явитись в судове засідання 12 листопада 2020 року до суду першої інстанції та з`ясувати, чому її чоловік вирішив розлучитись, але за станом здоров`я не змогла цього зробити.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був відкласти розгляд справи через її неявку до суду, а розглянувши справу без її участі, суд позбавив її права на захист своїх інтересів, оскільки вона мала намір просити суд зобов`язати позивача особисто підтвердити в суді своє бажання розірвати шлюб і вказати причини такого рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Про день та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, щоЗамула ОСОБА_3 та ОСОБА_4 29 липня 1988 року зареєстрували шлюб в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис 433 (а.с. 6).

Неповнолітніх дітей та спору про поділ майна подружжя сторони не мають.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 105 цього Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до положень ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що з травня 2017 року не проживає з відповідачкою однією сім`єю, спільного господарства не веде, шлюбні стосунки не підтримує, вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить його інтересам.

Відповідачка ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась, тому суд першої інстанції розглянув справу за наявними матеріалами справи та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Наведені в апеляційній скарзі обставини не є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу.

Так, ОСОБА_2 не заперечує, що з 2017 року не спілкується, не проживає із чоловіком ОСОБА_1 та стосунки між ними не налагодились.

Посилання скаржниці на позбавлення її місцевим судом можливості реалізувати свої права на захист є безпідставними.

Про дату, місце та час судового розгляду справи відповідачка була належним чином повідомлена.Жодних заперечень з приводу пред`явленого позову та клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду першої інстанції не надходило. Отже, судом було правомірно ухвалено рішення по суті позовних вимог на підставі наявних матеріалів справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді