Провадження №2/712/2378/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі -Ліпатовій Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних,

В С Т А Н О В И В:2324

Адвокат Ульянов С.М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 9442,75 грн.; суму інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 17065,00 грн.; сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн.

В обгрунтування позову зазначає, що Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області по справі № 712/13046/13-к від 26 грудня 2017 року було змінено вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2015 року стосовно ОСОБА_2 . Зменшено суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 127296 грн. до 95612,18 грн. 02 травня 2019 року Соснівським районним судом м. Черкаси було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 95612,18 грн. та кошти витрачені на залучення експерта з проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 1766,40 грн. та в сумі 9862,40 грн. за проведення судово-економічної експертизи в сумі 2998,80 грн., а всього 110239,78 грн. 14 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. було відкрите виконавче провадження та розпочате примусове виконання. 26 грудня 2017 року вирок стосовно ОСОБА_2 набрав законної сили. Однак ОСОБА_2 не виконав покладене на нього судом зобов`язання, та не сплатив на користь ОСОБА_1 встановлену судом суму грошових коштів.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 липня грудня 2020 року скасовано заочне рішення від 07 квітня 2021 року за позовом ОСОБА_1 дл ОСОБА_2 про стягнення інляційних витрат та 3 % річних.

Позивач звернувся до суду в порядку ст.49 ЦПК України із заявою про збільшення позовних вимог. Зазначив, що відповідно до інформації приватного виконавця Плесюка О.С., ОСОБА_2 вносив кошти по виконавчому провадженню №59116187 в період з серпня 2019 року по серпень 2021 року частинами, що свідчить про те, що він прострочив виконання грошового зобов`язання, так як вирок суду апеляційної інстанції набрав сили 26 грудня 2017 року, але ОСОБА_2 в повному обсязі не виконав покладене на нього зобов`язання, чим порушив норми цивільного законодавства. Тому, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання ОСОБА_2 повинен сплатити відповідачу три проценти річних від простроченої суми та інфляційні збитки. За розрахунком представника позивача за період з 26.12.2017 року по 06.09.2021 року 3% річних становлять 11 094, 47 грн., а інфляційні витрати за вказаний період становлять 25 139, 79 грн., а всього просив стягнути 36 234, 26 грн, та судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 840 грн. та витрат на надання правової допомоги у сумі 6000 грн.

Представник позивача - адвокат Ульянов С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтвердив, що станом на 05.10.2021 року сума заборгованості за виконавчим листом в розмірі 110239,78 грн. сплачена в повному розмірі, проте несвоєчасно, а тому наявні підстави для застосування ст.625 ЦК України, що також підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року в справі 686/21962/15-ц.

Відповідач та його представник - адвокат Карпенко Д.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Вказували на те, що до даних відносин не може бути застосована ст.625 ЦК України, оскільки вона регулює зобов`язальні правовідносини. Дані відносини виникли з рішення суду (вироку), а тому до них не може біти застосована ст.625 ЦК України. Зазначене підтверджується листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-74/0/4-13 від 16.01.2013 року. Просили врахувати, що в період відбування покарання відповідач не мав можливості виплачувати заборгованість. Зазначили, що станом на 05.10.2021 року суми, стягнуті на користь позивача за виконавчим листом в розмірі 110239,78 грн. сплачені в повному обсязі, а тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.

Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 26.12.2017 року по 06.09.2021 року 3% річних в сумі 11 094, 47 грн., та інфляційних витрат за вказаний період в сумі 25 139, 79 грн., а всього 36 234, 26 грн., за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення заборгованості, підтвердженої ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26.12.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року в справі 686/21962/15-ц.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2015 року стосовно ОСОБА_2 змінено, перекваліфіковано його дії з ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 191 КК України. Призначено ОСОБА_2 покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді трьох років і шести місяців позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_2 в строк відбутого ним покарання час його перебування під вартою з 03 червня 2015 року по 26 грудня 2017 року. Зменшено суму стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 127296 грн. на 95612 грн. 18 коп.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує вказаним рішенням суду та виконавчим листом.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно достатті 625 ЦК України.

Згідно з частиною другоюстатті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у рішенні від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Згідно останньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду з питань поширення дії ч.2ст. 625 ЦК Українина правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначено, що устатті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд погоджується з розрахунком позивача про розмір інфляційних та 3% річних, оскільки такий розрахунок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення в порядку ст.625 ЦК України за період з 26.12.2017 року по 06.09.2021 року 3% річних в сумі 11 094, 47 грн. та інфляційних витрат за вказаний період в сумі 25 139, 79 грн., а всього 36 234, 26 грн.

Разом тим, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Суд враховує обставину, яка підтверджена сторонами в судовому засіданні, що на даний час сума заборгованості, яка стягнута Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 повністю сплачена відповідачем.

Частина 3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14), а тому суд вважає можливим зменшити розмір відповідальності ОСОБА_2 за ст.625 ЦК України та стягнути з відповідача 15 000 грн.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Також, адвокат позивача Ульянов С.М. в судовому засіданні просив стягнути з відповідача користь позивача судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень, які сплачені позивачем відповідно до умов договору №б/н від 03.09.2021 року та квитанції.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, вказані витрати визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача під час судового розгляду справи судом здійснював адвокат Ульянов Сергій Миколайович, який на підтвердження повноважень представника надав суду ордер на надання правової допомоги ЧК №117590 від 02.11.2020 р., договір №б/н від 03.09.2021 року.

Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги №б/н від 03.09.2021 року вартість послуг адвоката складається з фіксованої суми 6000 грн., які сплачені позивачем згідно квитанції №3 від 03.09.2021р.

Згідно зі ст. ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Беручи до уваги зазначене вище, а також прийняте у цій справі рішення про часткове задоволення скарги, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позиача необхідно стягнути судові витрати пропорційно задоволеним вимогам (41,39%), в розмірі 2483,40 гривень.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам (41,39%), розмір судового збору, який становить 347,67 гривень.

Керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 625 ЦКУкраїни, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 258, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

26В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість, яка утворилася на підставі ст.625 ЦК України в розмірі 15 000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 347,67 гривень та витрати пов`язаних з професійною правовою допомогою в розмірі 2483, 40 гривень.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 08.10.2021 року.

Головуючий Т.Є.Троян