Справа № 162/272/20 Головуючий у 1 інстанції: Гладіч Н. І.
Провадження № 22-ц/802/469/21 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного 23 червня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 договору № б/н відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, чим взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати кредит, відсотки за його користування, комісію, а також інші витрати згідно договору. Однак у зв`язку з тим, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, станом на 11 березня 2020 року виникла заборгованість на загальну суму 70707,48 гривень, яка складається з 38 450,79 грн заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. 479,82 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 37 970,97 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15 122,34 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 13291,14 грн пені, 500,00 грн штраф (фіксована сума), 3343,21 грн штраф (процентна складова), яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь, а також 2102,00 грн судових витрат. Позивач 14.12.2020 подав заяву у якій зменшив розмір вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 23.06.2010 в розмірі 52054,59 грн (37930,72 грн заборгованість за тілом кредиту, в т. ч. 37930,72 заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14123,87 заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України), а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подав апеляційну скаргу на зазначене рішення. Вважає, що рішення ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує, що відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Позивач надав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, копію наказу щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви, а отже укладення договору відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, є доведеним. Наступні редакції Умов та Правил надання банківських послуг знаходяться на сайті банку у вільному доступі і відповідач зобов`язався з ними самостійно знайомитись. Відповідач не спростував розмір наявної заборгованості. Суд повинен був перевірити не лише суму фактично отриманих коштів та суму внесену відповідачем на погашення, а й розмір процентів, що був зобов`язаний сплатити відповідач за весь період користування кредитними коштами. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представником відповідача адвокатом Сацик Т. Т. подано відзив на апеляційну скаргу в якому вказано, що заявлена до стягнення сума заборгованості 70 707,48 грн утворилась внаслідок безпідставного нарахування та списання процентів, страхових платежів, та не передбачених комісій, тобто фактично це штрафна санкція. Тлумачення позивача поняття «прострочене тіло кредиту» як кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті в строк, передбачений договором, є лише припущенням позивача, оскільки в жодному документі, долученому до позовної заяви, такого визначення немає. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2010 року, відповідачем у даній цивільній справі ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно Анкети-заяви 23 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримав карту, бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» вказав 500,00 гривень, Пам`ятка клієнта ОСОБА_1 вручена не була.

Згідно довідок, наданих суду позивачем, дата відкриття та старт карткового рахунку датовано 23 червня 2010 року. З наявного в Анкеті-заяві запису встановлено, що відповідач ОСОБА_1 картку та ПІН отримав 23 серпня 2010 року.

У поданій позивачем «Справке об условиях кредитования с использованием платежной карты «Кредитка Универсальная» 30 дней льготного периода» наявний підпис та дата підписання документу 2000.06.23.

З наявних у справі розрахунків заборгованості за договором № б/н від 23 червня 2010 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 11 березня 2020 року заборгованість відповідача перед Банком становить 70707,48 грн, яка складається із заборгованості: за поточним тілом кредиту 479,82 грн; за простроченим тілом кредиту 37970,97 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 15122,34 грн; по пені 13291,14 грн; по штрафам 3843,21 грн.

Станом на 11 березня 2020 року відповідачем у даній цивільній справі було сплачено Банку, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, 112 119,65 гривень.

У заяві позичальника від 23.06.2010 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строку повернення кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, посилався на витяг з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua і є частиною спірного договору.

Додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови та Правила мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (23 червня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 березня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 23 червня 2010 року. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку 23.06.2010, зміна кредитного ліміту 23.06.2010, 31.08.2010, 04.09.2010, 22.01.2011, 23.01.2011, 25.02.2011, 25.04.2011, 23.07.2011, 24.08.2011, 07.07.2012, 29.12.2012, 25.02.2013, 31.01.2017, 18.01.2019. Розрахунок станом на 31 травня 2015 року банк розпочинає з 23.06.2010, а розрахунок станом на 30 вересня 2019 року з 01.06.2015. Розрахунок станом на 11.03.2020 з 01.10.2019.

З довідки позивача про видані кредитні картки встановлено, що відповідачу видавалось декілька кредитних карток. Так 23.06.2010 було відкрито картку з терміном дії до 01/2014. 16.07.2012 відкрито картку з терміном дії до 10/2015. 18.09.2014 знову відкрито картку з терміном дії до 05/2017. 08.12.2014 відкрито картку з терміном дії до 07/2017. 09.02.2015 відкрито картку з терміном дії до 06/2018. 27.04.2016 відкрито картку з терміном дії до 04/2020. 24.10.2016 відкрито картку з терміном дії до 04/2020. 16.09.2016 відкрито картку з терміном дії до 07/2020. При цьому не зазначено види цих кредитних карток і яка з них була надана позивачем відповідачу у користування кредитом відповідно до анкети-заяви від 23.06.2010. В апеляційній скарзі позивач також не зазначив номер, вид кредитної картки, яка була видана на підставі підписаної заяви від 23.06.2010.

З наданого Банком розрахунку слідує, що ОСОБА_1 користувався коштами Банку, станом на 11 березня 2020 року кредитна заборгованість (поточне тіло кредиту) становить 479,82 грн.

14.12.2020 до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог до якої позивачем додано розрахунок заборгованості станом на 10.11.2020 в якому заборгованості по поточному тілу кредиту відсутня. Зазначена заява подана поза встановленим Цивільним процесуальним кодексом України строком, а тому судом першої інстанції не приймалась до уваги. Судом першої інстанції встановлено, що відповідач в даній цивільній справі фактично отримав та користувався коштами наданими у добровільному порядку позичальником АТ КБ «ПриватБанк» внаслідок чого виникла заборгованість за поточним тілом кредиту у сумі 479,82 грн. Проте, за період користування кредитними коштами, станом на 11 березня 2020 року, відповідачем сплачено позивачу 112119,65 грн, що в 233 рази перевищує суму заборгованості відповідача за поточним тілом кредиту.

За встановлених обставин є правильним висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 37970,97 грн гривень утворилась за рахунок овердрафту відповідно до Умов надання банківських послуг. Отже, прострочена заборгованість за кредитом не є складовою тіла кредиту, фактично це штрафна санкція, що застосовується Банком у випадку неповернення кредиту боржником у термін, визначений договором. Позивачем не доведено заборгованості за тілом кредиту.

Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство, не підлягають до задоволення і вимоги Банку у частині стягнення відсотків на прострочений кредит, у тому числі нарахованими відповідно до частини другої статті 625 ЦК.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачеві Умов та Правил надання банківських послуг, а тому висновок суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про тіло кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, є правильним.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Підписана відповідачем анкета-заява жодних даних про розмір кредитного ліміту не містить, а згідно встановлених у справі обставин, що наведені вище, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Розрахунок заборгованості за договором, доданий до позовної заяви, не підтверджує обставин викладених у позовній заяві. Наданий банком розрахунок не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком.

Отже, вимога про стягнення заборгованості по відсоткам є необгрунтованна і не підлягає до задоволення.

В даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді