Справа № 160/517/18 Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О.
Провадження № 22-ц/802/677/21 Категорія: 5 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мехбудсервіс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області, Зубильненська сільська рада Локачинського району Волинської області про визнання права власності на майно та відшкодування майнової шкоди за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Бурди Дмитра Петровича на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Затурцівська сільська рада Локачинського району Волинської області, Зубильненська сільська рада Локачинського району Волинської області про визнання права власності на майно та відшкодування шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що він законно набув право власності на приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 , належним чином здійснив державну реєстрацію цього права, однак це право безпідставно оспорюється та не визнається ОСОБА_4 , що порушує його законні права та інтереси і підлягає захисту.

Відповідач у справі ОСОБА_4 , не визнаючи право власності ОСОБА_3 на вищевказане приміщення, вчинив дії щодо часткового демонтажу будівельних матеріалів даного приміщення, чим наніс шкоди майновим інтересам ОСОБА_3 , яка за попередніми розрахунками складає 70 000,00 грн.

Приймаючи до уваги, що відповідач у справі ОСОБА_4 вчинив дії щодо часткового демонтажу майна позивача, він змушений був понести майнові витрати і 12.09.2018 року уклав договір про надання охоронних послуг з охоронною фірмою, яка здійснювала за грошову оплату охорону належного ОСОБА_5 майна.

Просить визнати право власності ОСОБА_3 на приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 70000,00 грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та судові витрати у справі.

26.10.2018 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що з метою уточнення визначення завданої майнової шкоди ОСОБА_3 звернувся до колективного будівельно-монтажного підприємства «Орбіта-Рожище», яке відповідно до ДСТУ Б Д. 1.1-1-2013 «Правила визначенні вартості будівництва» склало договірну ціну станом на 01 червня 2018 року вартості монтажу плит покриття та стінових панелей в с. Зубильне Локачинського району Волинської області, які протиправно розібрав ОСОБА_4 , завдавши майнової шкоди ОСОБА_5 ..

Відповідно до договірної ціни на будівництво «Монтаж плит покриття та стінових панелей в с. Зубильне Локачинського району Волинської області» вартість робіт становить 309246,00 грн, які він разом із судовими витратами просить стягнути з відповідача.

15.02.2019року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог з врахуванням складу учасників, яку він мотивував тим, що відповідачу справі ОСОБА_4 , разом з ТзОВ «Мехбудсервіс», здійснюючи дії по розбиранню та демонтажу приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 , нанесли йому майнової шкодив розмірі 309246,00 грн, а тому мають нести солідарну відповідальність.

Просить визнати право власності ОСОБА_3 на приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114,00 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ТзОВ «Мехбудсервіс» на користь ОСОБА_3 309 246,00 грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідачів судові витрати у справі.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 92656,00 (дев`яносто дві тисячі шістсот п`ятдесят шість) грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна, а саме: приміщення № НОМЕР_1 , не спареного, як окрема будівля, площею 2283,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 926 (дев`ятсот двадцять шість) грн 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Бурда Д. П. подав апеляційну скаргу, вважає дане рішення в частині стягнення грошових коштів в сумі 92656,00 грн майнової шкоди за частковий демонтаж майна приміщення №1, не спареного, як окрема будівля, площею 2283,3 кв.м., вважає необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним встановленням усіх обставин справи, а тому незаконним та таким, що підлягає до скасування. Просить рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 адвокат Муха В. І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності на об`єкт нерухомого майна та стягнення майнової шкоди, заподіяної діями іншої особи, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із матеріалів справи, а саме: витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 131731025 вбачається, що одноосібним власником приміщення відгодівельного комплексу, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , форма власності - приватна. Останній набув право власності на вказане приміщення на підставі, зокрема: акта приймання-передачі нерухомого майна (приміщення №1 не спареного, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86 114 грн, 1980 року побудови, що знаходиться в АДРЕСА_1 ) від 01.06.2018 року, складеного між СВК «Стохід» та ОСОБА_3 ; виписки з протоколу № 4 від 01.06.2018 року засідання комісії по реорганізації СВК «Стохід»; технічного паспорта № 447 від 20.07.2018, виготовленого ПП «Волиньексперт»; свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії ВЛ №287805 від 01.06.2018 року, реєстр. №886, виданого Затурцівською сільською радою ОСОБА_5 .

Свої позовні вимоги про відшкодування шкоди позивач ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_4 , не визнаючи його право власності на вище зазначене приміщення, за допомогою працівників відповідача ТзОВ «Мехбудсервіс» вчинив дії щодо часткового демонтажу приміщення, чим наніс йому збитків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивач, звертаючись до суду із вимогою про відшкодування майнової шкоди вважає, що її спричинено діями відповідачів - ОСОБА_4 та TзOB «Мехбудсервіс», які і повинні солідарно її відшкодовувати.

Згідно із ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно із ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відтак, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування майнової шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вина ОСОБА_4 у заподіянні ОСОБА_5 майнової шкоди під час демонтажу приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , судом доведено.

Судом взято до уваги показання свідка ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що в травні 2008 року на загальних зборах пайовиків було вирішено продати відгодівельний комплекс, що складався з п`яти приміщень (одне приміщення - одинарне (не спарене), інші: 2,3,4,5 - спарені) для ОСОБА_7 , що і було зроблено в період 2008-2010 роки. Приміщення №1(один) не спарене, як окрема будівля за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 , приміщення 2,3,4 (спарені), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - продав ОСОБА_4 на підставі договорів купівлі-продажу. Влітку 2018 року ОСОБА_4 розібрав та вивіз належні йому приміщення 2,3,4 (спарені). Крім того, він частково демонтував приміщення № 1 не спарене, належне ОСОБА_5 .. Вказане було зафіксовано в акті обстеження від 09.09.2018 року, що був нею підписаний. Зазначила, що від імені ОСОБА_4 діяв його представник ОСОБА_8 , який надав довіреність на представництво інтересів відповідача. Він мав бригаду, яка розбирала приміщення, що належало ОСОБА_5 , при цьому було демонтовано плити покривлі та стін, що вивезені не були, залишився лише каркас приміщення, повністю розібрати приміщення ОСОБА_4 не вдалося. До демонтажу спірне приміщення довго не використовувалося за призначенням, дверей та вікон у ньому не було.

Вказані свідком обставини підтверджуються також письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:

- висновком перевірки Локачинського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області від 02.09.2018 року по факту звернення ОСОБА_3 , де зазначено, що 23.08.2018 року ОСОБА_4 за допомогою спецтехніки продовжив розбирати приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, а саме: демонтувати залізобетонні плити з метою їх подальшого використання у власних цілях, тому ОСОБА_3 по даному факту звернувся до поліції, демонтовані плити вивезені з території не були;

- актом обстеження від 09.09.2018 року, відповідно до якого комісією в складі, зокрема, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , (які підтвердили зазначені в акті обставини у судовому засіданні) зафіксовано, що приміщення відгодівельного комплексу №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, вартістю 86114 грн, що знаходиться в АДРЕСА_1 , частково протиправно демонтовано ОСОБА_4 ..

Задовольняючи позов в частині відшкодування розміру майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку, що докази в їх сукупності не залишають сумнівів щодо причетності ОСОБА_4 , який хоча і не самостійно, а через представника, вчинив протиправні дії по частковому демонтажу (розбиранню) приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про належність цього майна позивачу, оскільки це право ним оспорюється, а тому саме з нього необхідно стягувати завдану позивачу майнову шкоду. При цьому судом взято до уваги, що шкода завдана з вини ОСОБА_4 та існує причинний зв`язок між його протиправними діями і шкодою у вигляді часткового демонтажу приміщення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з висновком експерта №8366 від 23.10.2019 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи прогнозована (ймовірна) вартість робіт з монтажу плит перекриття та стінових панелей приміщення відгодівельного комплексу, розташованого в АДРЕСА_1 в цінах 2018 року становить 92656,00 грн, з яких: вартість матеріалів - 1551 грн, вартість ЕММ - 22458 грн, заробітна плата - 66041 грн.

Експертиза проведена судовим експертом Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання вимог ухвали суду від 19.04.2019 року. Експертиза призначена за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4 , за згодою представника позивача, який на вимогу експерта надав найменування, марки, кількість та технічні характеристики демонтованих плит перекриття та стінових панелей, що вбачається з висновку експерта.

Визначення вартості ремонтно-будівельних робіт згідно з висновком експерта здійснювалося відповідно до вимог діючих в Україні ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», збірників офіційних документів та роз`яснень «Ціноутворення в будівництві» за допомогою ліцензованого програмного комплексу «Будівельні технології» з врахуванням поточної вартості будівельних матеріалів, зазначеної в базі даних програми за усередненими даними Мінрегіонбуду України.

Експертизу проведено на замовлення позивача ОСОБА_3 , у ній вказано, що огляд об`єкту дослідження проводився 27.01.2020 року в присутності замовника експертизи ОСОБА_3 , однак, без участі представника відповідача ОСОБА_4 , що унеможливило в свою чергу висловити ним свої заперечення, зокрема, щодо наявності, кількості пошкоджених, непридатних до використання панелей, про наявність яких представник позивача не зазначав та не надавав відомостей при призначенні судом експертизи.

Із змісту висновку експерта №О-3 від 31.01.2020 року вбачається, що за видом будівництва, для відновлення технічного стану будівлі необхідно провести капітальний ремонт, що визначається як комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлення та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращення планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкту. Дослідження з приводу визначення вартості майнової шкоди проводилися розрахунковим методом складання кошторису на капітальний ремонт будівлі, що досліджувалася.

Вартість приміщення №1 (один) не спарене, як окрема будівля, площею 2283,2 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , оцінюється в розмірі 86114 грн, доказів вартості даного приміщення в більшому розмірі позивачем не надано, приміщення до демонтажу давно не використовувалося, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 та не заперечується сторонами, а тому зазнало фізичного зносу, а вартість ремонтно-будівельних робіт (капітального ремонту) за висновком експерта №О-3 від 31.01.2020 року в сумі 647 326 грн значно перевищує визначену вартість самого приміщення, що свідчить про значне покращення його технічних характеристик і стану та викликає у суду сумніви щодо відповідності визначеного за даною експертизою розміру шкоди заподіяним збиткам діями ОСОБА_4 ..

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст.110 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таки чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Бурди Дмитра Петровича залишити без задоволення.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді :