РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Безрук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Чемезової Г.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу 221/4848/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 29.03.2011 року банк, назва якого змінена на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач взяв на себе зобов`язання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. У порушення умов кредитного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання, в наслідок чого станом на 31.05.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 281654,49 грн, з яких заборгованість за кредитом 5972 грн. 67 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 272231 грн. 82 коп. заборгованість за пенею та комісією - 3450 грн. 00 коп.. Просив стягнути заборгованість у сумі 127647,61 грн, з яких 5972 грн 67 коп. - заборгованість за кредитом та 121674 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.03.2011 р. по 29.06.2018р. та судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп.

22.04.2020р. ухвалою Волноваського районного суду скасоване заочне рішення по зазначеній справі.

Відповідачем було надіслано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позивачем зазначено неправдиву інформацію щодо належного ознайомлення її зі всіма істотними умовами договору, в тому числі, Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки жодних документів, окрім заяви, він не підписував. Окрім того, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір заборгованості розрахований за період з 29.03.2011 року по 29.06.2018 року, проте строк позовної давності по цих вимогах вже минув, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 26.06.2019р. року, загальна позовна давність згідно ст. 257 ЦК України встановлюється в три роки, а як зазначає сам позивач та підтверджує це витягом, строк перевипущеної картки становить до 10.2014р., в зв`язку з чим у суду наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представником позивача було надіслано до суду заперечення на відзив, в якому він зазначив, що згідно змісту анкети-заяви від 29.03.2011 року, яка була підписана відповідачем, останнім було підтверджено, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, також до матеріалів позовної заяви було долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу було встановлено поточну процентну ставку в розмірі 30 % на рік, таким чином, сторонами при укладенні договору були оговорені всі істотні умови договору. Окрім того, представник позивача зазначає, що відповідачу було видано кредитну картку, згодом пере випущено її з кінцевим терміном його повернення до 10.2014 року, позивач же звернувся до суду 17.06.2019 року, в зв`язку з чим вважає, що строк позовної давності позивачем було дотримано. Також представник позивача просив звернути увагу суду на той факт, що протягом певного часу відповідач користувалася кредитним коштами, належним чином здійснюючи свої зобов`язання за договором, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, в зв`язку з чим представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Суд, ураховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінивши докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що 29.03.2011 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений Договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов договору, позичальник зобов`язався повернути кредит частинами у розмірах та у строки повернення кредиту, зазначеними у кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди відповідача на надання відповідної платіжної картки, видачі позивачем відповідачеві такої картки, та ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві обумовлену сторонами грошову суму шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним станом на 31.05.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 127647,61 грн, з яких 5972 грн 67 коп. - заборгованість за кредитом та 121674 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.03.2011 р. по 29.06.2018р., що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.5,6).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормоюст. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно дост. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (ст. ст.530,631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього Кодексу(ч. 2ст. 1050 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 та ч. 2ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно дост. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов посилався на те, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку є невід`ємною частиною спірного кредитного договору, надавши «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг», розміщених на сайті: https://privatbank.ua.

Але, при цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг (витяг з них), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, бо вказані умови встановлюють для відповідача нові умови та правила його кредитування, надають можливість банку здійснювати додаткові заходи, які збільшують вартість кредиту, збільшують права та обов`язків кожної із сторін.

Враховуючи наведене, суд вважає, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.03.2011 року, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови ніж ті, що зазначені в анкеті-заяві.

У «Анкеті-заяві» позичальника від 29.03.2011 погоджена сторонами процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, та відсутні будь-які домовленості щодо збільшення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк,у межахякого особаможе звернутисядо судуз вимогоюпро захистсвого цивільногоправа абоінтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, суд не може прийняти до уваги той факт, що сторонами було узгоджено збільшення строку позовної давності до 50 років, оскільки матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту.

В той же час, суд також приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, з огляду на наступне.

З виписки з рахунку відповідача вбачається, що платежі на погашення заборгованості здійснювалися 02.09.2016. (а.с. 6), у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що позивачем було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду в 26.06.2019 році.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачу позивачем було встановлено кредитний ліміт в розмірі 8000 грн., з яких сума неповернутого кредитку складає 5972,67, яку позивач просить стягнути з відповідача. Враховуючи, що вказані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем погашені не були, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення їх з відповідача на користь позивача.

Також позивачем заявлено до стягнення суму процентів,нарахованих за період з 29.03.2011 року по 29.06.2018 року в сумі 121674,94 грн. Суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки сплив 10.2014р., що підтверджено позивачем.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч.1). Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку (ч.2). Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною (ч.3).

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані позивачем по 31.05.2019, до стягнення заявлена заборгованість по процентам за користування кредитом з 29.03.2011 року по 29.06.2018 року.

Проте, згідно із умовами Кредитного договору кредит надавався відповідачу з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 10.2014р.

Нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК Україниправо кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки судом встановлено, що остання кредитна картка, на підставі якої відповідач користувався кредитним лімітом, мала строк дії до жовтня 2014 року, що відповідає строку кредитування, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, суд дійшов висновку про те, що нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який згідно з ч.4ст.263 ЦПК Українита ч.6ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів`має враховуватися судами. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті599та частини четвертої статті631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Окрім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що протягом строку дії кредитного договору позивачем здійснювалися зміни процентної ставки за кредитом, зокрема, з дати відкриття карткового рахунку та видачі кредитної картки процентна ставка становила 30 % річних, з 01.09.2014 року 34,8 % річних, з 01.04.2015 року 43,20 % річних (а.с. 5-6).

Суд вважає за необхідне зауважити, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження правомірності зміни процентної ставки, оскільки матеріали справи не містять жодних додаткових угод щодо узгодження таких змін з відповідачем, в зв`язку з чим суд вважає, що процентну ставку було підвищено позивачем безпідставно.

Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що станом 29.08.2014 року заборгованість по процентам за наданим кредитом (з розрахунку процентної ставки 30 % річних) становила 335,38 грн. (а.с. 6).

Суд приходить до висновку про необхідність проведення розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитом, починаючи з 30.08.2014 року, з розрахунку процентної ставки в розмірі 30 % річних, про яку відповідач був обізнаний.

Також суд вважає за необхідне при проведенні розрахунку використовувати методику, яку було наведено позивачем в додаткових поясненнях, та яка діяла до 10.2014 року, тобто в межах строку, протягом якого відповідач користувалася кредитним коштами, оскільки всі наступні зміни методики нарахування з відповідачем узгоджені не були, про що свідчить відсутність відповідних доказів в матеріалах справи.

Таким чином, сума заборгованості за період з 30.08.2014 року по 31.10.2014 року (кінцевий строк дії картки) становить:

5972,67 х 30/365 х 61 = 299,45 грн., де

5972,67 грн. поточне тіло кредиту;

30 % - процентна ставка;

360/365 кількість днів у році;

61 кількість днів, за які здійснюється нарахування;

299,45 грн. сума нарахованих процентів.

Таким чином, загальна сума процентів, яка підлягає стягненню з відповідача, за період з 29.03.2011 року по 31.10.2014 року, становить 634,83 грн. та складається з: 335,38 грн. сума процентів за період з 29.03.2011 року по 29.08.2014 року, 299,45 грн. сума процентів за період з 30.08.2014 року по 31.10.2014 року.

Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги частково в загальному розмірі 6607,50 грн., яка складається з: 5972,67 грн. заборгованість за тілом кредиту, 634,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.03.2011 року по 31.10.2014 року.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні з позовом до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Таким чином з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 99,51 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 611, 615, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 80, 81, 83, 258-259, 263-265, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Волноваським РВ ГУМВС України в Донецькій області 24.06.2004 року, РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р № НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за Договором № б/н від 29.03.2011 року в загальному розмірі 6607,50 грн., яка складається з: 5972,67 грн. заборгованість за тілом кредиту, 634,83 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29.03.2011 року по 31.10.2014 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір в сумі 99 гривень 51 копійок.

Іншу частину судових витрат по справі залишити за позивачем. .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Т.В. Безрук