Єдиний унікальний номер: 448/1566/20
Провадження № 2/448/210/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24.02.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Білоуса Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач Мостиської міської ради,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності на спадкове майно,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - не з`явилися,

представник відповідача Мостиської міської ради - не з`явився,

третя особа - приватний нотаріус Яксманицький Р.С. - не з`явився,

в с т а н о в и в:

І. Суть спору:

Позивачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи - «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року в ньому проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 - голова двору, ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - сестра, ОСОБА_2 - син (позивач у справі), ОСОБА_6 -дочка (позивачка у справі). Стверджують, що на час припинення колгоспного двору зазначені особи вважались його членами, частки яких становили в розмірі по 1/5 кожному. Вказані обставини були встановлені рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.09.2018 року у справі №448/1460/17 та мають преюдиційне значення.

Також, вищевказаним рішенням, визнано за позивачкою ОСОБА_1 , право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/5 частку нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Зазначають, що після смерті ОСОБА_5 вказана частка перейшла за загальним правилом спадкування до її сестри - ОСОБА_3 , відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , матір - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/5 частки нерухомого майна-житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка вона, в свою чергу, успадкувала після смерті сестри ОСОБА_5 .

Стверджують, що за життя ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла в рівних частках ОСОБА_1 (позивачці - 1 у справі) та ОСОБА_2 (позивачу-2 у справі), однак ОСОБА_2 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відмовився у встановлений законом строк, що стверджується його письмовою заяво. Таким чином, після смерті ОСОБА_3 , вказана 1/5 частки в житловому будинку перейшла в порядку спадкування за заповітом лише до ОСОБА_1 , яка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном після її смерті.

Зазначають, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх, позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/5 частки нерухомого майна-житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Зазначають, що після смерті ОСОБА_4 , вказана 1/5 частки у житловому будинку перейшла за загальним правилом спадкування до позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, в результаті чого, останні з урахуванням своїх обов`язкових часток у майні колгоспного двору, стали власниками 3/10 часток у житловому будинку.

Наголошують, що спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає.

З огляду на наведене, беручи до уваги те, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,є єдиними спадкоємцями спадкового майна, спадщину прийняли, інших спадкоємців, яким би належало право на частку у спадщині немає, просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в таких ідеальних частках: 3/10 - ОСОБА_1 ; 3/10 - ОСОБА_2 .

ІІ. Позиція учасників справи:

В підготовче засідання позивачі не з`явилися, проте подали заяву, в якій просять суд справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. у підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді від 22.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Ухвалою судді від 22.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи:

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.09.2018 року у справі №448/1460/17 встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_3 , 1945 року народження (голова двору), її чоловік ОСОБА_4 , 1942 року народження, сестра ОСОБА_5 , 1951 року народження, син ОСОБА_2 , 1973 року народження (позивач у справі), та дочка ОСОБА_6 , 1974 року народження (позивачка у справі), що підтверджується виписками із погосподарської книги №2 с.Малнів за 1986-1990р.р. та із погосподарської книги №1 с.Малнів за 1991-1995р.р.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні.

Також, згідно вказаного рішення суду від 28.09.2018 року визнано за позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 2/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець ОСОБА_5 заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася, спадкова справа після її смерті, згідно інформаційних довідок, не заводилася.

Спадкоємцем за законом другої черги спадкування була сестра померлої - ОСОБА_3 , яка у відповідності до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину після смерті сестри, оскільки вступила в управління та володінням спадковим майном після смерті ОСОБА_5 (довідка Малнівської сільської ради №1427 від 04.11.2020 року).

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_5 належна їй 1/5 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування за законом до її сестри - ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №597/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт від 01.10.2002року, яким належний їй житловий будинок в рівних частинах заповіла своїм дітям: сину ОСОБА_2 (позивачу у справі), який спадщину після смерті матері у встановлений законом строк та порядок не прийняв і на таку не претендує, а також дочці ОСОБА_1 (позивачці у справі), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері. Інших спадкоємців, які б мали право на частку у спадщині чи претендували б на таку, немає.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 її 1/5 частка у майні вищевказаного житлового будинку (колгоспного двору), яку вона успадкувала після смерті сестри ОСОБА_5 , перейшла за загальними правилами спадкування до позивачки ОСОБА_1 , в результаті чого така стала власником 1/5 часток майна зазначеного колгоспного двору.

Також, на частину спадкового майна, позивачці ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.08.2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 ).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №596/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С., за життя спадкодавець ОСОБА_4 заповіту не складав, своїм майном не розпорядився.

Спадкоємцями за законом першої черги спадкування в рівних частках є діти померлого - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (позивачі у справі), які у відповідності до положень ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем (довідка Малнівської сільської ради №1897 від 20.07.2017 року).

Таким чином, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 належна йому 1/5 частки у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування за законом до його дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в результаті чого їх частки в житловому будинку збільшилися і становлять по 3/10 з огляду на наступний розрахунок :

1/5 (частка ОСОБА_4 ) /2 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) = по 1/10 (частка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 );

1/10 (частка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ) + 1/5 (обов`язкова частка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 )= по 3/10 (загальна частка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ).

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , немає.

Крім цього, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 станом на час припинення колгоспного двору вважались працездатними членами двору, своєю працею та коштами приймали участь у веденні спільного домашнього господарства.

Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28.09.2018 року у справі №448/1460/17; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; копією заповіту ОСОБА_3 від 01.10.2002 року; довідками, виданими Малнівською сільською радою №1427 від 04.11.2020 року, №1884 від 20.07.2017 року та №1427 від 04.11.2020року; копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_4 , ОСОБА_9 ; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 ; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. Вих.№1000/02-14 від 02.08.2017року; копіями спадкових справ №597/2017 та №596/2017, заведених у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; копіями паспортів та ідентифікаційних кодів позивачів; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" (697-12) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

Так, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ч.1. ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ЦПК України встановлено, що:

- відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

- у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

- статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

- відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

- відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

VI. Висновок суду

Таким чином, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 3/10 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

VII. Судові витрати:

Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за ними.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на 3/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачами.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: с.Малнів, Львівської області; РНОКПП НОМЕР_4 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: с.Малнів, Львівської області; РНОКПП НОМЕР_5 ;

Відповідач: Мостиська міська рада Львівської області; місце знаходження: м.Мостиська, вул. Грушевського, 6, Львівської області; ;

Третя особа: приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Текст судового рішення складено 24.02.2021року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення суду набрало законної сили «____»__________20___ року

Суддя Ю.Б. Білоус