Справа № 178/1423/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2021 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.,

секретаря: Кирсань Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права на Ѕ частину квартири, -

за участю представника відповідачки ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, і суду пояснив, що з 22 листопада 1997 року він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 проживає з ним та перебуває на його утриманні. Рішенням Криничанського районного суду шлюб між ними розірвано 20 лютого 2020 року. У період перебування у шлюбі була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 за договором довічного утримання. Вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 220 106 грн., спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за договором довічного утримання.

Представник відповідачки просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що є мамою відповідачки. Квартира, яка знаходиться в м.Кривий Ріг належить бабусі ОСОБА_2 . Її мама, тобто бабуся ОСОБА_2. , перебувала на утриманні з 2012 року. Вона за нею доглядала. Договір був складений з метою, щоб квартира залишилася відповідачці. Відповідачка допомагала купати, стригти, кормити бабусю. ОСОБА_1 нічого не допомагав.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вони живуть з ОСОБА_6 по-сусідству. Коли привезли бабусю, то ОСОБА_6 за нею доглядала. У ОСОБА_8 була квартира у м.Кривий Ріг. ОСОБА_6 казала, що баб ушка переписала квартиру на ОСОБА_2 . Відповідачка допомагала доглядати за бабусею, але майже весь час за бабусею доглядала ОСОБА_6 ОСОБА_1 ніякої участі по догляду за бабусею не приймав.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона є сусідкою ОСОБА_6 та листоношею. Коли вона приносила пенсію, то спілкувалася з бабусею. Бачила, що у ОСОБА_6 її доньку - ОСОБА_2 . Зі слів бабушки їй відомо, що квартиру, яка знаходиться у м.Кривий Ріг, бабуся подарувала ОСОБА_2 . Відповідачка допомагала підстригати бабусю. ОСОБА_1 вона не бачила, за ОСОБА_1 бабуся нічого не говорила.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що з відповідачкою вони дружать більше 10 років. Бабуся знаходилася у ОСОБА_6 , яка за нею доглядала. ОСОБА_2 стригла бабусю. ОСОБА_6 хотіла, щоб квартира бабусі залишилася її доньці ОСОБА_2 ОСОБА_1 участі по догляду за бабусею не приймав.

Вислухавши позивача, представника відповідачки, свідків, перевіривши матеріали справи суд встановив, що рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 , її бабуся ОСОБА_8 , передала у власність квартиру АДРЕСА_1 , за договором довічного утримання від 02 грудня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюб ним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з вимогами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є у тому числі: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Ч.1 ст.369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Договір довічного утримання згідно з даним у законі (стаття 744 ЦК України) визначенням - це договір, за яким відчужувач передає набувачеві у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За правилами статті 746 ЦК України сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач. При цьому закон допускає, що набувачами за договором можуть бути кілька фізичних осіб, які стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання, на праві спільної сумісної власності, та відповідно несуть солідарний обов`язок перед відчужувачем.

У постанові № 6-2891цс15 від 13 квітня 2016 року Верховного Суду України, зазначено, що визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеним під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суд має установити, чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , який не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, не виконував обов`язки за таким договором солідарно з набувачем ОСОБА_2 , що підтвердили свідки показами.

Згідно ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

У відповідності до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно статті 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищевикладене, норми чинного законодавства України, покази свідків; те, що позивач ніякої участі по догляду за бабусею ОСОБА_8 не приймав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права на Ѕ частину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня отримання його копії.

Повний текс судового рішення виготовлено 29 березня 2021 року.

Суддя: В. В. Берелет

р