Справа № 509/3674/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Мажеру І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

ОСОБА_5 ,

про стягнення заборгованості за договором позики, визнання недійсним договір купівлі-продажу садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, та визнання недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

15.07.2019 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся з позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, тлумачення договору позики.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 січня 2013 року позивачем, ОСОБА_2 та третьою особою, ОСОБА_5 , було укладено договір позики на суму 353 000, 00 грн. про що було складено розписку. ОСОБА_5 згідно умов розписки зобов`язаний був повернути позивачеві кошти до 01.09.2013 року. Однак їх не повернув. На час отримання коштів ОСОБА_5 був у шлюбі з ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_3 має відповідати перед позивачем за зобов`язання взяті на себе ОСОБА_5 10 листопада 2016 року ОСОБА_3 було відчужено ОСОБА_6 на підставі договору купівлі продажу садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0604 га, кадастровий № :02:004:1313. Позивач вважає, вказані договори купівлі - продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами та земельної ділянки суттєво порушують законі права та інтереси ОСОБА_2 і є укладені з грубим порушенням вимог Закону та підлягають визнанню судом недійсним. Позивач вважає, що відчужений ОСОБА_3 садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами і земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя, а тому угода повинна була укладатись із згоди кредитора. Вважає, що договори купівлі - продажу були укладені сторонами лише з метою уникнення обов`язку виконання зобов`язань перед ОСОБА_2 і невиконання рішення суду. Просив суд витлумачити договір позики укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 01.01.2013 року.

03.02.2020 року представник позивача в підготовче судове засідання з`явився, звернувся з заявою про зупинення провадження, але у клопотанні йому було відмовлено.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнала, проти задоволення позову заперечувала, до суду подала відзив на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що відчуження вищевказаного нерухомого майна відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства. Договори купівлі продажу садового будинку господарчими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0604 га, кадастровий номер :02:004:1313 були посвідчені приватним нотаріуса Чорноморського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., якою було проведено всі перевірки на наявність заборон і їх укладення ніяким чином не порушує будь - чиї права, а тим більше позивача. Відповідач із родиною мешкає в даному будинку, який є його власністю, будь яких намірів, щодо вчинення фіктивного правочину в нього не було. Вважає твердження представника позивача надуманими і такими які не відповідають реальним обставинам справи та чинному законодавству. Вважає, що позивач діє недобросовісно, порушуючи законні права відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 будучи неодноразово повідомлена судом належними чином про дати, час та місце судових засідань до суду не з`являлась, надала до суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позову заперечувала мотивуючи тим, що 10.06.2006 р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двоє дітей. Через розлади у сімейному житті ними було укладено Шлюбний договор умовами якого було встановлено особливий режим права власності на майно, набутого у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 16.02.2017 даний договір був визнаний дійсним. Згідно умов Шлюбного договору спірний садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0604 га, кадастровий № :004:1313, є особистою приватною власністю ОСОБА_3 19.10.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано. Відповідач зазначила, що вона не надавала згоду на укладання договору позики від 01.01.2013 року між ОСОБА_5 та позивачем, нічого про розписку не знала, при її написанні присутня не була, договір укладено другим із подружжя не в інтересах сім`ї, грошові кошти не використовувались в інтересах сім`ї. Претензії до неї позивача є необґрунтованими.

Представник третьої особи ОСОБА_5 позов не визнала, проти задоволення позову заперечувала, до суду надала пояснення третьої особи. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 19.10.2017 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. Правовий режим майна, набутого за час шлюбу визначений у шлюбному договорі від 29.12.2012 р., що підтверджується рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 16.02.2017. Спірне нерухоме майно належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. 01 січня 2013 року ОСОБА_5 було написано розписку, яка являла собою гарантію подальшої оплати за поставлені підприємством відповідача, ОСОБА_2 , поліетиленові труби. Договір укладався не в інтересах сім`ї, грошові кошти не отримувались і в інтересах сім`ї не використовувались. Правові підстави стягнення з ОСОБА_5 будь - якого боргу на користь ОСОБА_2 відсутні, що встановлено рішеннями судів, які набули чинність.

Позовні вимоги позивачем не змінювались та не уточнювались, відповідь на відзив не подавалась..

Ухвалою суду від 23.11.2020 підготовче провадження у справі було закрито.

В подальшому позивач, представник позивача в судові засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дати, час та місце судових засідань, представником позивача надано заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вважає можливим розгляд справи провести у відсутності позивача та представника позивача на підставі наявних у справі доказів.

20.01.2021 року представник відповідача адвокат Ліферчук Т.С. проти задоволення позову заперечувала та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, який надано суду.

20.01.2021 року представник третьої особи адвокат Мажеру І.О. проти задоволення позову заперечувала та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях наданих суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в шлюбі з 10 червня 2006 року по 19 жовтня 2017 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 грудня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюбний контракт, що встановлено рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 16 лютого 2017 року, що набуло чинності. Згідно умов шлюбного договору нерухоме майно придбане у зареєстрованому шлюбі, є особистою приватною власністю, того з подружжя на чиє ім`я воно придбане. Виходячи з умов шлюбного контракту, спірний садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0604 га, кадастровий № :004:1313, є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_3 , у подальшому садовий будинок відповідачем ОСОБА_9 було відчужено відповідачу ОСОБА_6 ,, за договором купівлі - продажу від 10.11.2016 року. Згідно довідки Садівничого об`єднання громадян «Ветеран» від 23.12.2016 року ОСОБА_6 є членом даного об`єднання.

01.01.2013 року третя особа ОСОБА_5 написав позивачу ОСОБА_2 розписку на суму 353 000,00 грн. за умови повернення до 01 вересня 2013 року.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звертався з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу до Іллічівського міського суду Одеської області, який заочним рішенням від 22 серпня 2016 року позовні вимоги задовольнив (справа № 501/1639/16-ц). Постановою апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 серпня 2016 року скасовано у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (справа № 501/1639/16-ц). Апеляційний суд встановив, що розписка від 01 січня 2013 року, була написана з метою приховання іншого правочину, що встановлено рішенням Київського районного суду міста Одеси від 24 січня 2018 року(справа № 520/10265/17). Постановою Верховного суду від 06 червня 2019 року Постанова апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2018 року залишена без змін (справа № 501/1639/16-ц, провадження № 61-88св19).

Верховним судом встановлено, що апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, встановив справжню правову природу укладеного договору, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки розписка від 01 січня 2013 року була написана з метою гарантії подальшої оплати суми поліетиленових труб від фірми позивача, про що сам наголосив та визнав ОСОБА_2 у своїх запереченнях на позовну заяву ОСОБА_5 по справі № 520/10265/17, а тому не є борговою розпискою і не свідчить про отримання ОСОБА_5 коштів від ОСОБА_2 та його обов`язку по їх поверненню (справа № 501/1639/16-ц, провадження № 61-88св19).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Позивач ОСОБА_2 і третя особа ОСОБА_5 брали участь у цивільних справах № 501/1639/16-ц, № 520/10265/17, тому обставини, встановлені рішеннями судів у цих справах, стосовно безгрошовості розписки від 01 січня 2013 року на яку посилається позивач у своєму позові, приймаються судом як доведені і не підлягають доказуванню у справі №509/3674/19, що розглядається.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 за борговою розпискою, написаною 01.01.2013 року її колишнім чоловіком ОСОБА_5 , безгрошовість якої встановлена рішеннями судів у цивільних справах № 501/1639/16-ц, № 520/10265/17. Всі інші позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення боргу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.ч.1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обргрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються , речовими , електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із вимогами ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті. обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи викладене, оцінюючи пояснення сторін, всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 9 ст. 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки, у вказаному провадженні з метою забезпечення позову 17 липня 2019 року Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було забезпечено позов шляхом накладення арешту на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який в цілому складається з одного садового будинку літ. «A. a, al», №1-5, 1 - споруди, загальною площею 259,90 кв.м., літньою житловою - 107,5 кв.м., корисною площею - 265,20 кв.м. і земельну ділянку, за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0.0604 га. кадастровий номер :02:004:1313 до вирішення судом спору по суті, то вказаний захід забезпечення позову підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 9-13, 76-83, 158, 223, 247, 253-265, 268, 352, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 третя, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, тлумачення договору позики відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті на підставі Ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року та скасувати арешт:

- з садового будинку з господарчими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який в цілому складається з одного садового будинку літ. «A. a, al», №1-5, 1 - споруди, загальною площею 259,90 кв.м., літньою житловою - 107,5 кв.м., корисною площею - 265,20 кв.м;

- земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0.0604 га. кадастровий номер :02:004.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вруче но у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 09.03.2021 року.

Суддя А.І.Бочаров