Дата документу 30.03.2021 Справа № 323/307/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/307/20
Провадження № 22-ц/807/204/21
Головуючий в 1-й інстанції - Гуцал О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року, ухвалене у м. Оріхів (повний текст рішення складено 05 жовтня 2020 року) у справі за позовом Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Оріхівської райдержадміністрації, КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позов мотивовано тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року позовну заяву Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Оріхівської райдержадміністрації, КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено частково.

Відібрано малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення його батьківських прав щодо дитини.

Передано малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.02.2020 року і до повноліття дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, виконавчий комітет Комишуваської селищної ради в особі представника - адвоката Мідяного Єгора Олександровича, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду в частині відібрання малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити, позов задовольнити у повному обсязі, позбавивши батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно його сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що правильно встановивши обставини справи, щодо того, що в діях відповідача спостерігається систематичне невиконання батьківських обов`язків, суд першої інстанції не позбавив відповідача батьківських прав, маючи для цього усі підстави. Представник апелянта зазначав про те, що замість того, щоб створити належні умови дитині після її повернення, вирішити питання з влаштуванням дитини до дитячого садочка, відповідач почав вживати алкогольні напої. Вказані обставини та поведінка відповідача свідчать про відсутність будь-яких перешкод у реалізації його батьківських прав та підтверджують факт ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та належного догляду за останньою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 22.03.2016 року (а.с.4).

Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 17.07.2018 року № 211 було затверджено Висновок ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті від 27.06.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його сина ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Підставою для такого рішення стало звернення мешканців вулиці Свободи смт. Комишуваха про перебування без догляду малолітнього ОСОБА_2 та виявлення дитини самого вдома в наляканому стані, який замерз та плакав. Дитину було вилучено до Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей».

Згідно з інформацією про перебування малолітнього ОСОБА_2 у КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 13.03.2018 року за №01-14/155, дитина доставлена у заклад у занедбаному стані. Зовнішній вигляд хлопчика був неохайним, одяг брудний. На внутрішній стороні правого стегна слід від опіку. По всій голові сліди, схожі на лишай. На правому стегні великий синець (несвіжий). В ході первинної психолого-педагогічної діагностики з`ясовано, що рівень пізнавальних здібностей недостатній, але за умови систематичних розвиваючих занять можливо покращити рівень пізнавальних здібностей дитини. Дитина мала високий рівень емоційної напруги та стурбованості (а.с.9).

Як свідчить лист про надання інформації КЗ «Дошкільний навчальний заклад «Казка» від 23.05.2018 року №18, малолітній ОСОБА_2 відвідував даний заклад з вересня 2017 року по березень 2018 року, за весь період дитина відвідала заклад 33 дні (а.с.10).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 08.04.2019 року відмовлено у задоволенні позовної заяви Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 та попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_2 , та покладено на орган піки та піклування виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків відносно дитини протягом одного року (справа № 323/3533/18).

30.05.2019 року комісія ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області склала акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 .

Під час обстеження встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1., якого повернуто в родину 24.05.2019 року. Вхідні двері до будинку відчинили сторонні особи в сильному алкогольному сп`янінні. В кухні за столом сиділи невідомі чоловік та жінка, які представитись не забажали, сказали, що вони знайомі ОСОБА_1 , який їх запросив. На столі, крім їжі, стояло три чарки з налитим спиртним. Також на столі стояла повністю наповнена недопалками попільничка. В кухні скрізь на підлозі та підвіконні розкидані недопалки та пусті пляшки з-під пива та горілки. ОСОБА_2 перебував у залі, грався іграшками. Хлопчик розповів, що він цього дня ще не їв, також напередодні не вечеряв. В цей час батько спав в спальні на ліжку зі своєю знайомою. ОСОБА_1 прокинувся в нетверезому стані та пояснив, що таку пиятику влаштував з благою метою, щоб знайти матір для свого сина. ОСОБА_1 було запропоновано швидко прибрати в будинку, випровадити своїх нетверезих товаришів та привести себе в належний стан, але у зв`язку із сильним сп`янінням товаришок, виставити їх за межі двору та будинку не вдалося. З огляду на те, що батько ОСОБА_1 та його друзі були в стані алкогольного сп`яніння, а дитина ОСОБА_2 був голодний, в брудному одязі та не митий, для повноцінного життя та розвитку дитини належні умови не створено, ОСОБА_2 було вирішено повернути до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини від неадекватного стану батька та невідомих людей в стані сильного алкогольного сп`яніння (а.с.16).

Згідно з інформацією про перебування малолітнього ОСОБА_2 у КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 01.11.2019 року за №01-15/605, вперше ОСОБА_2 перебував у центрі з 08.03.2017 року по 24.05.2019 року (1 рік 2 місяці). 24.05.2019 року дитина була повернута батькові. Вже через шість днів малолітній ОСОБА_2 знову був доставлений до закладу. За час перебування дитини в Центрі вдруге (4 місяці), батько лише двічі відвідав дитину, зовні виглядав схудлим. З його слів, до дитини не приїздив, бо хворів. 09.09.2019 року приїхав, спілкувався кілька хвилин, та сказав, що треба на процедури в ЦРЛ (а.с.18).

26.11.2019 року комісія ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області склала акт обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 . На момент обстеження ОСОБА_1 на вигляд перебував в стані алкогольного сп`яніння, в житлове приміщення для обстеження житлово-побутових умов проживання комісію не впустив, мотивуючи це тим, що в оселі не прибрано (а.с.17).

Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 27.11.2019 року № 209 було затверджено висновок ради опіки та піклування при Виконавчому комітеті від 27.11.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його сина ОСОБА_2 (а.с.12-15).

В листі КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 06.04.2020 року, надісланому на адресу суду, зазначено, що за час перебування малолітнього ОСОБА_2 в Центрі з 30.05.2019 року по 06.04.2020 року батько ОСОБА_1 лише три рази відвідав дитину в закладі (09.09.2019 року, 04.10.2019 року та 07.02.2020 року), не телефонував та не цікавився успіхами дитини та здоров`ям (а.с.46).

З фототаблиці, доданої до відзиву на позовну заяву, видно, що ОСОБА_1 проживає в житловому будинку, в якому є кухня, кілька житлових кімнат, санвузол, наявні м`які меблі, телевізор, іграшки для дитини та пральна машина (а.с.70-78).

Згідно до виписки від 1999 року із свідоцтва про хворобу, ОСОБА_1 отримав захворювання при виконанні обов`язків військової служби, та має обмеження в праці (а.с.79-80).

З 29.05.2020 року відповідач перебуває на обліку в Оріхівській районній філії Запорізького ОЦЗ як безробітний, про що свідчать відповідні довідки.

Відповідно до характеристик на ОСОБА_1 , виданих 22.05.2020 року та 09.09.2020 року Виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, матеріали на адміністративну комісію та скарги від мешканців села відносно відповідача не надходили. ОСОБА_1 є учасником бойових дій в Афганістані.

ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога в КНП «Оріхівська БЛІЛ» не знаходиться, що підтверджується довідкою від 29.07.2020 року.

З пояснень малолітнього ОСОБА_2 , якого було заслухано в суді першої інстанції, встановлено, що він залишався сам вдома, без нагляду катався на велосипеді та ходив до річки. Крім цього, дитина допускає, що може знову захотіти повернутися до Центру, що свідчить про те, що під час знаходження його з батьком мали місце негативні моменти, які впливали на психіку дитини та на його нормальний психічний розвиток. На запитання суду, що йому не подобалось під час проживання з батьком, хлопчик сказав, що йому щось не подобалось, однак що саме він не сказав, а лише опустив очі.

Частково відмовляючи у задоволенні позову в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач сам виховує дитину, проявляє до сина інтерес, а його сім`я не є явно неблагополучною. При цьому позбавлення батьківських прав на даний час є недоцільним заходом та відповідачу необхідно надати час для впорядкування свого життя та створення необхідних умов для виховання та розвитку дитини. Однак залишення дитини з відповідачем є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини з огляду на те, що дитина часто залишалася вдома сама, а відповідач дозволяв собі вживати алкогольні напої в присутності дитини, тому достатнім є застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, який здійснюється на підставі статті 170 СК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, пославшись на положення ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Як передбачено п. 2-6 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Як передбачено ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод: «Кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб».

Згідно з усталеною прецедентною практикою ЄСПЛ, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції (див., серед інших джерел, рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway) від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, п. 52).

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей.

Хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавільних дій з боку органів державної влади, можуть бути додаткові позитивні зобов`язання, що є невід`ємними від ефективної «поваги» до сімейного життя. Отже, якщо встановлено існування сімейних зв`язків, держава має діяти в принципі у такий спосіб, що буде розрахований на те, аби дати можливість таким зв`язкам розвиватися, та вживати заходів, які надаватимуть можливість батькам і дитині возз`єднатися (справа «Ерікссон проти Швеції» (Eriksson v. Sweden) від 22 червня 1989 року, серія A, № 156, с. 26-27, п.71, та справа «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), №40031/98, п. 51, ECHR 2000-IX).

Межі між позитивними та неґативними зобов`язаннями держави згідно з цим положенням не піддаються точному визначенню. Проте застосовні принципи є однаковими. В обох контекстах має враховуватися справедливе урівноваження конкуруючих інтересів особи та громади в цілому, в обох контекстах держава має можливість певною мірою відступити від вимог Конвенції на власний розсуд. (справа «Гаазе проти Німеччини» від 08.04.2004 заява № 11057/02).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, встановивши в діях відповідача ОСОБА_1 порушення батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_2 , позбавлення батьківських прав відповідача є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Суд правомірно врахував положення п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Досліджені матеріали справи та доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 ніколи не зможе змінити свою поведінку чи ставлення до батьківських обов`язків відносно малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підтверджена доказами та встановлена судом форма байдужої поведінки відповідача ОСОБА_1 щодо забезпечення необхідного рівня безпеки та піклування за дитиною у даній справі не може бути прирівняна до винної поведінки передбаченої п. 3-6 ч. 1 ст. 164 СК України, яка може проявлятись у жорстокому поводженні з дитиною, її експлуатації, примусу до жебракування, вчиненні умисного кримінального правопорушення щодо неї і не є достатньою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини в даному випадку.

Повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи, фактичні дії та бездіяльність батька ОСОБА_1 по відношенню до свого сина ОСОБА_2 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог та визначив такий захід спрямований на захист здоров`я та прав дитини, що відповідає нагальній соціальній потребі та, зокрема, є пропорційним поставленій леґітимній меті.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької областізалишити без задоволення, рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 31 березня 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков