ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3981/21 Справа № 204/8349/19 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року про залишення без розгляду позовної заяви Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ДЗ «ДМА МОЗУ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання (а.с.1-27).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року вищевказаний позов залишено без розгляду (а.с. 58).

Не погодившись з такою ухвалою, ДЗ «ДМА МОЗУ» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її скасувати (а.с.62-80).

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

26 березня 2021 року від представника ДЗ «ДМА МОЗУ» - Калги С.І. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Умовою для застосування ч. 5 ст. 223 та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції керувався приписами п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, виходячи з того, що позивач повторно не з`явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подавав.

Проте, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та як наслідок, дійшов неправильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на таке.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року Кудрявцевою Т.О. вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09 годину 00 хвилин 15 жовтня 2020 року (а.с.47).

Так, у судове засідання, 15 жовтня 2020 року, представник ДЗ «ДМА МОЗУ» не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.48), однак, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване поштове повідомлення про вручення судової повістки позивачу на вказану дату, а міститься лише довідка про доставку SMS (а.с.50).

Судове засідання було відкладено, проте у довідці секретаря судового засідання відсутні відомості на яку дату та час призначено наступне судове засідання (а.с.52).

У судовій повістці від 25.10.2020 року, яку було направлено засобами поштового зв`язку, зазначено, що розгляд справи призначено на 09 годину 45 хвилин 14 грудня 2020 року (а.с.54), тоді як з судової повістки про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій, направленої в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення, від 25 жовтня 2020 року, Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська викликає позивача на 13 годину 00 хвилин 21 грудня 2020 року (а.с.53).

Відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року №73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не подавав суду першої інстанції заявку про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення, відтак, відсутні підстави вважати, що ДЗ «ДМА МОЗУ» було належним чином повідомлено про судові засідання, які відбулись 15 жовтня 2020 року та 21 грудня 2020 року.

За таких обставин, неявку позивача в судове засідання, призначене на 21 грудня 2020 року, не можна вважати повторною в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки про вищевказані судові засідання позивач не був належним чином повідомлений.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що судом вирішувалося питання про обов`язкову участь позивача у розгляді справи. В оскаржуваній ухвалі також відсутнє обґрунтування яким чином неявка представника ДЗ «ДМА МОЗУ» перешкоджає розгляду справи.

Суд повинен забезпечити особі реальний, а не формальний доступ до правосуддя, що гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., в контексті забезпечення права особи на ефективний засіб юридичного захисту передбаченого ст. 13 даної Конвенції. Ця Конвенція підлягає застосуванню національними судами відповідно до правил ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98, § 44).

Право доступу до правосуддя, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, може зазнавати обмежень, що застосовуються на розсуд держави-члена. Суд повинен встановити "розумну пропорційність" зазначених обмежень меті їх запровадження, а також з`ясувати, чи не звужується вказане право в результаті їх застосування. (справа "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії" рішення від 23 червня 1995 року).

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: М.М. Пищида

М.О. Макаров