Провадження № 22-ц/801/702/2021
№ 22-ц/801/701/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 рокуСправа № 127/15393/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я.В., представника ОСОБА_1 адвоката Якименко-Шевчук Ю.О., представника ОСОБА_2 адвоката Мишковської Т.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, мотивуючи позовні вимоги тим, що у зв`язку з припиненням шлюбних відносин, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2018 року, та зважаючи на те, що спільна донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із відповідачем - ОСОБА_3 , сторони спору досягли домовленості щодо способу виконання обов`язку утримувати доньку - уклали договір про сплату аліментів на дитину, який оформили розпискою. На виконання домовленості, позивач передав відповідачу одноразово 10 000 доларів США, про що було складено розписку від 16.07.2018 р.

В травні 2019 року із заробітної плати позивача почалися відрахування аліментів в розмірі 50%. Крім того, позивач зазначає, що 15.05.2019 року, він отримав від державної виконавчої служби постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2019 року та про примусове виконання судового наказу № 127/9900/18 від 28.08.2018 року щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_3 щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, державний виконавець виходив із того, що існує заборгованість з аліментів, а тому звернув стягнення на доходи позивача у ПАТ "Вінницька кондитерська фабрика" у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, починаючи з 27.04.2018 року, що стало підставою для звернення позивачем до суду із позовом про звільнення від обов`язку утримувати дитину, припинення стягнення аліментів, посилаючись на те, що сторони досягли домовленості про виконання позивачем обов`язку утримувати дитину, яку він виконав 16.07.2018 року.

Рішенням Вінницького міського суду від 28.02.2020 р. у справі № 127/20167/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про звільнення від обов`язку утримувати дитину, припинення стягнення аліментів з тих підстав, що якщо має місце домовленість між батьками щодо сплати аліментів, виражена у формі договору, даний договір повинен бути укладений у письмовій формі, та нотаріально посвідчений, нормами СК України не передбачено як підставу для припинення стягнення аліментів розписку, відтак, суд даний доказ вважає неналежним та оцінює критично. Крім того, відмова відповідача виражена у формі розписки від майнових претензій до ОСОБА_1 досягнута без врахування думки органу опіки та піклування відповідно до ст. 177 СК України, порушує права дитини на майно.

Виходячи з викладеного позивач зазначає, що оскільки розписка є нікчемною, то кошти отримані за вказаною розпискою підлягають поверненню у порядку реституції, а тому звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_3 на його користь 10 000 доларів США, що еквівалентно 272 738 грн., понесені ним судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

24 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 202 076,96 грн, а саме зменшила суму з урахуванням того, що сума коштів в розмірі 75 277,83 грн була зарахована державним виконавцем у відшкодування заборгованості по сплаті аліментів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати залишено за позивачем ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 6 000 грн. Решту витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу залишено за ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та скасувати додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року.

На апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому представник ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т.М. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до розписки від 16.07.2018 року ОСОБА_7 , отримала одноразово від ОСОБА_1 10 000 доларів США на утримання дитини (аліментів на дитину) до її повноліття.

Як вбачається із судового наказу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/990/18 від 14.05.2018 р. із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_7 щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 27.04.2018 р. і до досягненню дитиною повноліття.

З виконання вищевказаного судового наказу 23.04.2019 року державним виконавцем ЦВ ДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

07.05.2019 р. державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує у ПАТ "Вінницька кондитерська фабрика", та направлено вимогу за місцем роботи.

24.05.2019 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про перегляд вищезазначеної постанови в частині звернення стягнення на доходи боржника до виплати загальної суми боргу, встановивши розмір стягнення у відповідності до судового наказу (ј заробітку (доходу) боржника) з дня відкриття виконавчого провадження (23.04.2019 року), посилаючись на те, що 16.07.2018 р. ОСОБА_7 отримала 10 000,00 доларів США, що становить 262 332,00 грн., в рахунок аліментів на доньку, що підтверджується наданою нею розпискою від 16.07.2018 р. Таким чином, в своїй заяві ОСОБА_1 просив припинити стягнення боргу і стягувати лише поточні аліменти.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів та не вказано правових підстав на обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача коштів у розмірі 202 076,96 грн.

Згідно зі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1, 2 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то відповідач зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. При цьому позивач має довести розмір сум, які заявлені до стягнення.

В матеріалах справи наявна розписка від 16 липня 2018 року про те, що ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_1 10 000 доларів США на утримання доньки ОСОБА_4 (аліментів на дитину) і зобов`язується не мати майнових претензій до ОСОБА_1 щодо утримання дитини до її повноліття (а.с. 9).

Виходячи з аналізу норм закону та доказів по справі, апеляційний суд приходить до висновку, що наявна у матеріалах справи розписка свідчить про виникнення договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо сплати аліментів на дитину, оскільки в розписці врегульовані питання, які врегульовуються в договорі про сплату аліментів, а саме визначено розмір коштів, які позивач передає в рахунок аліментних зобов`язань, визначені строки, а також підстави цільового використання переданих коштів.

Однак, оскільки такий договір не посвідчено нотаріально та вчинено без дозволу органу опіки та піклування, то в силу ст.ст. 220, 224 ЦК України він є нікчемним та відповідно до ст. 216 ЦК України до нього необхідно застосувати наслідки недійсності правочину.

Доводи відповідачки про те, що між сторонами не виникло жодних договірних відносин не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються розпискою та викладеними вище обставинами.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають поверненню суд виходить з того, що відповідно до розписки ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 10 000 доларів США.

Застосовуючи наслідки недійсності правочину суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_3 зобов`язана повернути суму еквівалентну 10 000 доларів США.

Відповідно до довідки НБУ курс гривні до долара США станом на 31 березня 2021 року становить 27,8852 грн, тому поверненню підлягає сума 278 852,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 6 статті 367 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У заяві про зменшення позовних вимог представник ОСОБА_1 адвокат Якименко-Шевчук Ю.О. просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 202 076,96 грн., з яких 187 054,17 грн кошти, що отримані ОСОБА_7 та не враховані державним виконавцем в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58963961, 15 022,79 грн кошти, що стягнуті з ОСОБА_1 понад встановлений судовим наказом розмір аліментів за 2 місяці (травень та червень 2019 року).

Вимоги в частині стягнення 15 022,79 грн не підлягають задоволенню, оскільки позовні вимоги заявлені про застосування наслідків недійсності правочину, а зазначена сума є коштами, які стягненні на виконання рішення суду, а саме судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/990/18 від 14.05.2018 р.

Разом з тим апеляційний суд розглядає справу в межах позовних вимог, а тому підлягає задоволенню сума в розмірі 187 054,17 грн, яка хоч є меншою ніж сума передана за розпискою, однак саме таку суму позивач просить стягнути з відповідача у позовній заяві.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , застосувавши наслідки недійсності правочину та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 187 054,17 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року скасувати та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 187 054 грн 17 коп.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко