Справа №949/523/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

за участю секретаря судового засідання Катюха К.В.,

представника позивача - адвоката Богельського І.В.,
представника відповідача - Негодюка Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця в режимі відеоконференції між Дубровицьким районним судом Рівненської області та Луцьким міськрайонним судом Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним і скасування рішення житлової комісії, та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним і скасування рішення житлової комісії, та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивує тим, що на ім`я її чоловіка було надано для проживання службову квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , а також в ордер була включена і вона, як дружина. Її чоловік перебував на квартирному обліку у відповідача, однак у зв`язку із переведенням чоловіка на службу в інше місце, замість нього на вищезазначене житло було взято на квартирний облік її як військовослужбовця відповідача, та передено чергу на цю квартиру на неї. 19 травня 2008 року шлюб між нею і чоловіком було розірвано. Вищезазначене переведення черговості на квартиру на неї відбулось на підставі її заяви, поданої до реєстрації розірвання шлюбу, а саме на підставі її заяви, яка була подана нею раніше та зареєстрована відповідачем 15 травня 2008 року за № 3567. Луцький прикордонний загін ДПС України звертався до неї та її дочки ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, однак рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі №560/363/16-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні цього позову Луцькому прикордонному загону було відмовлено. Із змісту листа відповідача від 07 червня 2017 року № 721/7528, вона довідалася, що вже не перебуває на квартирному обліку (тобто, що вже житловою комісією відповідача прийняте рішення про зняття її з квартирного обліку). Оскаржуваним рішенням порушено її конституційне право на житло, передбачене статтею 47 Конституції України, оскільки за ним вона фактично вже не має права на надання їй у постійне користування житла, а також, порушено її цивільний інтерес у виді прагнення отримати квартиру, в якій вона проживає як в службовому житлі, в якості постійного житла для неї та її сім`ї у встановленому законодавством порядку.
Позивачка та її представник - адвокат Богельський І.В. в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та проси суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що на ім`я чоловіка позивачки було надано для проживання службову квартиру, розташовану по АДРЕСА_1 , а також в ордер була включена і вона, як дружина, що підтверджується копією ордера (а.с.14).

Чоловік позивачки перебував на квартирному обліку у відповідача, однак у зв`язку із переведенням чоловіка на службу в інше місце, замість нього на вищезазначене житло було взято на квартирний облік її як військовослужбовця, та передено чергу на цю квартиру на неї, що підтверджується копією витягу із протокола засідання гарнізонної житлової комісії №4 від 11 серпня 2008 року (а.с.13).

19 травня 2008 року шлюб між позивачкою та її чоловіком було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12).

Вищезазначене переведення черговості на квартиру на позивача відбулось на підставі її заяви, поданої до реєстрації розірвання шлюбу, а саме на підставі її заяви, яка була подана нею раніше та зареєстрована відповідачем 15 травня 2008 року за № 3567.

Луцький прикордонний загін ДПС України звертався до позивачки та її дочки ОСОБА_2 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, однак рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі №560/363/16-ц, яке набрало законної сили, у задоволенні цього позову ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено (а.с.19-20).

Як вбачається із змісту листа від 07 червня 2017 року №721/7528, виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку (а.с.16), оскільки рішенням житлової комісії Луцького прикордонного загону від 28 серпня 2013 року (протокол №7), позивачку ОСОБА_1 знято з квартиного обліку за подання неправдивих відомостей, а також за звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами (а.с.45).

В даному випадку, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Житлового кодексу України, а також спеціальним законодавством, яким врегульовано порядок забезпечення військовослужбовців житлом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла (частина 9 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Відповідно до статті 37 Житлового кодексу України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов та залишили роботу на підприємствах, в установах та організаціях у зв`язку з виходом на пенсію беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов нарівні з працюючими на цих підприємствах, в установах, організаціях громадянами.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно статті 38 Житлового кодексу України встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно частини 1 статті 40 Житлового кодексу України, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно частин 2, 4, 5 статті 40 Житлового кодексу України, громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість, заслання або вислання; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Порядок організації забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців, а також осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах Державної прикордонної служби України після звільнення визначено Інструкцією про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №1040 від 20 грудня 2007 року, зареєстрованої в Мінюсті за №16/14707.

Згідно пункту 1.1 вказаної Інструкції, ця Інструкція визначає організацію забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах Державної прикордонної служби України після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, уключаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Так, за змістом пункту 1.7 Інструкції, усі питання, пов`язані з наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби та перебування обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби або в судовому порядку.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадяни які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну за для них плату відповідно до закону.

Суд звертає свою увагу на те, що чоловік позивачки перебував на квартирному обліку у відповідача, однак у зв`язку із переведенням чоловіка на службу в інше місце, замість нього на вищезазначене житло було взято на квартирний облік її, як військовослужбовця відповідача, та переведено чергу на цю квартиру на неї, що підтверджується копією витягу із протокола засідання гарнізонної житлової комісії №4 від 11 серпня 2008 року (а.с.13).

В подальшому, рішенням житлової комісії Луцького прикордонного загону від 28 серпня 2013 року (протокол №7), позивачку ОСОБА_1 знято з квартирного обліку за подання неправдивих відомостей, а також за звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами (а.с.45).

Згідно пункту 3.14 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20 грудня 2007 №1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за № 16/14707, військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в населеному пункті в разі:

- поліпшення житлових умов, унаслідок чого відпала потреба в наданні житла;

- засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

- звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;
- в інших випадках, передбачених законодавством.

Як зазначає відповідач у власних поясненнях, позивачка ОСОБА_1 , при взятті на квартирний облік її як військовослужбовця відповідача, подала недостовірні відомості дані про фактичний сімейний стан, а саме - не зазначила про те, що на момент звернення із рапортом вона вже не перебувала у шлюбних відносинах із ОСОБА_3 та завідомо неправдиво вказала про те, що ОСОБА_3 є її чоловіком, всупеерч тому, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 17 квітня 2008 року, шлюб між ними було розірвано.

Моментом припинення шлюбу у разі розірвання шлюбу державним органом реєстрації актів цивільного стану є день реєстрації розірвання шлюбу.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позивачка подала відомості, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування її на квартирний облік, реєстрація розірвання шлюбу була проведена 19 травня 2008 року, тобто до дня її звернення із рапортом про переведення на неї черги на житло.

Натомість, заразовано на облік було чоловіка позивачки, а не її, і це було здійснено до 2008 року, коли було розірвано шлюб між ними, підстави і відомості зарахування на облік ніким не оспорювалися, оскільки зарахування відбулось законно. Позивачка ОСОБА_1 була включена в члени сім`ї, якій ця службова квартира була надана, як дружина, і відображена в ордері на житло.

Отже, на думку суду, оспорюване рішення житлової комісії про зняття позивачки з квартирного обліку є незаконним і підлягає скасуванню.

Згідно частини 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" від 11 листопада 1996 року ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" від 11 квітня 2013 року ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, § 65)).
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 по справі N 1-25/2010 констатував, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.
Конституційний Суд України у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац 2 підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, врахувавши все вищевикладене, та те, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області відмовлено у визнанні ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд приходить висновку, що рішення житлової комісії про зняття позивачки з квартирного обліку є незаконним і його слід скасувати.

Керуючись статтями 7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене відповідним протоколом, яким ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку при ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати житлову комісію Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України прийняти рішення, оформлене відповідним протоколом, про надання ОСОБА_1 житлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 , для постійного проживання.

Зобов`язати начальника військової частини НОМЕР_1 (Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України) затвердити протокол житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання ОСОБА_1 житлового приміщення для постійного проживання та включити ОСОБА_1 в список розподілу житлової площі по органу Державної прикордонної служби України, згідно додатку 12 до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20 грудня 2007 року №1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 року за №16/14707, який з необхідними документами надіслати на погодження до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до підпункту 15.5) пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 20 вересня 2021 року.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького
районного суду К.М. Отупор