Справа № 186/469/20
Провадження номер № 2/0186/19/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - Кривошеї С.С.

секретар - Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 13 березня 2009 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «тарифи Банку», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Отже підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України»).

18.04.2009 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що « з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена».

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу видано у користування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 31000 гривень.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2 та 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено договором, але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 17 березня 2020 року має заборгованість 94892 грн.93 коп., яка складається з наступного: 48951 грн.78 коп. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 48951,78 грн. заборгованість за просроченим тілом кредита; 21323 грн.38 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на просрочений кредит згідно ст.625; 19622 грн.68 коп. нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 4494 грн. 89коп. штраф (процентна складова).

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.03.2009 року у розмірі 94892 грн.73 коп. станом на 17 березня 2020 року, а також судові витрати по справі у розмірі 2102 грн.00 коп.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Грітчин К.Б. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач позовні вимоги не визнала та прохала суд відмовити позивачу в їх задоволенні. Своє невизнання позову відповідач обґрунтовує тим, що 13 березня 2009 року вона уклала з позивачем договір у вигляді анкети-заяви позичальника. Також нею було підписано довідку про умови кредитування, відповідно до якої базова відсоткова ставка складає 2,5% у місяць ( тобто 30% річних) та інші умови. Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, відповідно до п.5.5 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками та його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

У анкеті-заяві позичальника від 13.03.2009 року та у довідці процентна ставка зазначена у розмірі 30% річних (2,5% на місяць), а також відсутня умова про страхування та нарахування процентів у розмірі 34,8%, 43,2%, 86,4% річних, як зазначено у розрахунку позивача та виписці по рахунку від позивача.

До позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір.

Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також позивачем не наведено жодного розрахунку пені.

Стосовно нарахування заборгованості по ст.625 ЦК України відповідач зазначила, що з урахуванням вищенаведеного договором встановлена ставка у розмірі 30% річних, позивач без правових підстав зазначає ставку у 3% річних, однак рахує ставку у розмірі 86,4% річних.

Крім того банком надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 13.03.2009 року, який є неправомірно порахованим.

З розрахунку вбачається, що позивач нараховував проценти на зовсім іншу заборгованість, ніж та, що вказана у вищезазначеному розрахунку та зазначав проценти, що взагалі не передбачені умовами договору.

Останній день, коли відповідач витрачала кредитні кошти 24 липня 2017 року, однак згідно розрахунку позивача і після цієї дати тіло кредиту продовжило збільшуватися. Згідно їх розрахунку, який зроблено, починаючи з 01.09.2014 року, оскільки саме з цієї дати розрахунок позивача не відповідає дійсності, в т.ч. за неправомірним збільшенням процентної ставки, кредит було сплачено у повному обсязі 18 грудня 2018 року, а станом на 17 березня 2020 року рахується переплата за кредитом у розмірі 24411 грн.06 коп.

22 липня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» подав відповідь на відзив у якому зазначив, що у даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення таким чином договору чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомився, про що свідчить підпис в заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ним погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошима та погашення, які здійснював. ЗУ "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. Підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що був повністю ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Позивачем надана копія анкети-заяви від 13 березня 2009 року, з якої чітко вбачається: персональні дані, адреса проживання, інша додаткова інформація для отримання кредитної картки. Вбачається, що відповідач висловила свою згоду про укладення договору та виявила бажання оформити на своє ім`я кредитку "Універсальна", особистим підписом засвідчила, що згідна з тим, що ця заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До матеріалів справи долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем, з якої вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо. Тобто, сторонами були досягнуті всі істотні умови договору.

Банком надано виписку з карткового рахунку, де видно, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, вона користувалася грошима, а отже, й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований.

Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між сторонами було укладено договір, який ніким не оспорений.

Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпеченням, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Процентна ставка під час укладання кредитного договору була 2,5% на місяць (30% на рік), надалі була змінена, що підтверджується наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося лише за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці. Ці зміни узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідача було ознайомлено із цими змінами. Банк має право проводити зміни Тарифів, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне її отримання не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за договором. Відповідно до Умов та правил, у разі незгоди зі змінами Умов та Правил або Тарифів банку клієнт зобов`язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість. Надати підтвердження відправлення повідомлень відповідачу не має можливості, бо відомості в архіві зберігаються не більше трьох років.

Умовами договору визначено (п.3.2), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. П.3.3 Умов та Правил зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюються банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта.

Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору.

Згідно Умов кредитного договору, сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків. У разі, якщо в дату нарахування відсотків, клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків.

Стосовно наданого відповідачем власного розрахунку заборгованості - відповідач не має спеціальних знань та належної освіти в даній сфері для компетентного розрахунку заборгованості за кредитом. Клопотань про призначення судово-бухгалтерської експертизи не заявлялося.

Згідно Умов та Правил, Тарифів, для погашення заборгованості по кредитним карткам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості. У разі непогашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти в розмірі, встановленому тарифами, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або неповного внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. У разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.

Черговість виконання грошового зобов`язання при якій основна сума боргу погашається в останню чергу, визначена ст.534 ЦК України.

Розрахунок нарахування відсотків з урахуванням коефіцієнта на тіло/прострочене тіло кредиту за період. Нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальний залишок відповідної заборгованості по тілу/простроченому тілу кредиту за період.

Нарахування пені за кредитними картками здійснюється з 01 травня 2009 року в розмірі 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн, в подальшому розмір пені було збільшено до 50 грн.

Сторони передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів більше ніж на 120 днів, банком нараховується штраф за формулою 500 грн +5% від заборгованості за кредитом, що передбачено п.8.6 Умов та Правил.

Згідно п.5.3 Умов та Правил банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку.

Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, тобто даний кредитний договір є чинним.

Просить позовні вимоги задовольнити.

08 жовтня 2020 року відповідач подала суду додаткові письмові пояснення у справі, просить суд відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до неї про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із матеріалів справи, 18 квітня 2009 року ОСОБА_1 власноруч було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». З тексту даної анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити їй рахунок та надати зазначені в заяві послуги, зокрема кредитну картку .

18 квітня 2009 року ОСОБА_1 було підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій сторонами погоджено умови кредитування .

З даної довідки вбачається, що сторонами досягнуто згоди про розмір процентної ставки, пені та штрафу, а саме, базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5 проценти, розмір щомісячних платежів 7 процентів від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1 проценту від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентах 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн. Розмір штрафів при порушенні термінів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 90 днів: 500 грн. + 5 процентів від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії) .

На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов договору між сторонами позивачем також надано копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, що підписаний головою Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілет О.В.

Банком на підставі договору надання банківських послуг 13 березня 2009 року відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 500 гривень, який в подальшому змінювався: з 24.10 2009 року 2800 грн.; з 20.08.2010 року 3500 грн.; з 24.05.2017 року -31000 грн.; з 15.12.2018 року 00 грн.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2 та 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено договором, але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями

Згідно, ствердження позивача, відповідач неналежно виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та у неї перед позивачем станом на 17.03.2020 року утворилася заборгованість, яка становить 94892,73 грн. та складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 48 951,78 гривень, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 21 323,38 гривень, заборгованості за пенею в розмірі 19 622,68 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг фіксована частина в розмірі 500 гривень 00 копійок та процентної складової в розмірі 4 494,89 грн.

Відповідно до довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк» про надання кредитних карток згідно укладеного кредитного договору б/н, вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 була видана картка № 632272 від 13 березня 2009 року , яка згодом неодноразово перевипускалася, остання картка за № НОМЕР_1 видана з терміном дії 04/20.

Із витягу по кредитному рахунку щодо руху коштів вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитну картку, користувалася нею (знімала кошти у банкоматах, розраховувалася за покупки в магазинах, а також частково сплачувала заборгованість).

Визначаючи розмір боргу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо».

Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30% річних) між сторонами погоджено, що також визнає відповідач.

В той же час заява позичальника та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі.

Із розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що проценти на заборгованість нараховані, за період з 30.06.2009 року по 01.09.2014 року, у розмірі 30,00%, що обумовлено договором між сторонами та не перевищує обумовлений відсоток. З 01.09.2014 року по 31.03.2015 року ставка зросла до 34,8 %, а з 01.04.2015 року по 31.05 2015 року та з 12.10.2016 року по 30.09.2019 року 43,2% що є більше від обумовленої договором процентної ставки. Крім того з 01.10.2019 року нараховувалася заборгованість по кредитному договору за кредитним договором за процентною ставкою 43,2% річних, при порушенні умов кредитування процентна ставка склала -86,4% річних.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України,в редакції чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

В подальшому вимоги статті 1056-1 ЦК України і вже на момент звернення позивача до суду з даним позовом у частині 4 вказаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 року та Верховний Суд у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.

Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 34,8%; 43,2% та 86,4% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем починаючи з 01.09.2014 року є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит банк посилався на вимоги статті 625 ЦПК України, згідно частини другої якої, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 21323,78 гривень, суд зауважує, що при розрахунку даної суми позивачем застосовано ставку у розмірі 86,4 %, яка ні договором укладеним між сторонами, ні нормою закону не передбачена.

Будь якого розрахунку з приводу заборгованості за процентами за порушення грошового зобов`язання (на підставі ст. 625 ЦК України) в розмірі передбаченому законом (а саме з розрахунку 3% річних) позивач суду не надав.

Укладений між сторонами кредитний договір від 18 квітня 2009 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту, отже відповідно до ч. 2 статті 530 ЦК України строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги. Позивач звернувся до суду 06 квітня 2020 року, позовні вимоги за процентами відповідно до ст. 625 ЦК України розрахував станом на 17 березня 2020 року, жодних доказів про дату пред`явлення вимоги до боржника суду не надав.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості нарахованої на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України слід відмовити, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 18 квітня 2009 року, вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 48951 гривень 78 копійок заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд виходить із наступного. 13.03.2009 року банком за карткою № НОМЕР_2 встановлено кредитний ліміт 500,00 грн. У подальшому кредитний ліміт змінювався, а саме з 24.10 2009 року 2800 грн.; з 20.08.2010 року 3500 грн.; з 24.05.2017 року - 31000 грн.; з 15.12.2018 року 00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 .

Як вбачається із виписки по банківському рахунку ОСОБА_2 , який зроблено станом на 19 березня 2020 року, відповідач в останній раз користувалася кредитними коштами 24 липня 2017 року, а саме оплатила покупки в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м.Дніпропетровськ, бульвар Європейський, 1д на суму 58 грн.71 коп. і більше ОСОБА_2 кредитні кошти з даної картки не використовувала.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору, наданого АК КБ «ПриватБанк» до позову, заборгованість відповідача станом на 24 липня 2017 року склала 30967 грн. 90 коп. за тілом кредиту. Заборгованість по процентам, пені та штрафам відсутня.

За період часу з 24.07.2017 року по 05.03.2020 року відповідачем провадилось неодноразове погашення заборгованості на загальну суму 56449 гривень 51 копійка, що підтверджується випискою по рахунку на ім`я ОСОБА_2 та розрахунком заборгованості позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_2 заборгованості по тілу кредиту (56449,51 грн. погашеної заборгованості - 30967 грн. 90 коп. кредитних зобов`язань = 25481,61 грн. переплати) та недоведеності позовних вимог банку в цій частині.

Суд також звертає увагу на неправомірне включення банком до розрахунку тіла кредиту, починаючи з 01 серпня 2017 року (тобто, з наступного місяця після використання відповідачкою кредитного ліміту), страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» та процентів за використання кредитного ліміту.

Також позивач просив стягнути з боржника на свою користь неустойку (штраф та пеню) за порушення зобов`язання, які сторонами було погоджено.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

Крім того, вимоги про стягнення штрафу в сумі 500 гривень ( фіксована частина) та 4494 грн. 89 коп. (процентна складова) позивач обгрунтовує тим, що вони передбачені п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати штрафів у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.

В той же час, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача суми штрафів необхідно відмовити.

Розглядаючи вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 пені в сумі 19622 грн.68 коп., суд враховує наступне. Сума заборгованості по пені, відповідно до виписки з рахунку, була нарахована відповідачем 01 липня 2019 року в сумі 4394 грн. 22 коп.; 01.08.2019 року в сумі 4839 грн.56 коп.; 01.09.2019 року в сумі 5129 грн.06 коп. та 01.10.2019 року в сумі 5259 грн. 84 коп. До 01 липня 2019 року та після 01 жовтня 2019 року пеня за прострочку за кредитом не нараховувалася банком відповідачу.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана сторонами 18 квітня 2009 року, передбачено пеню за кожен день прострочки кредиту, в той же час судом встановлено відсутність заборгованості по тілу кредиту у відповідача ОСОБА_2 на час нарахування останній пені, а тому позовні вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правомірної заборгованості у відповідача перед банком, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11,60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем - Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.С. Кривошея