Ухвала

Іменем України

31 березня 2021 року

місто Київ

справа № 754/17456/18

провадження № 61-5217ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у складі судді Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відібрання дитини та відшкодування моральної шкоди.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з неявкою позивача у призначені судові засідання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції із зазначенням причини пропуску такого строку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції відхилив доводи заявника про те, що матеріали справи містять докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної ухвали після закінчення строку на її оскарження, оскільки такий доказ відсутній у матеріалах справи.

Інших причин поважності пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції заявником не зазначено.

Також суд апеляційної інстанції спростував доводи ОСОБА_1 про те, що текст ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року складено 20 січня 2021 року, оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень зазначене рішення оприлюднено 23 грудня 2020 року.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 26 березня 2021 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року, направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що матеріали цивільної справи № 754/17456/18 не містять відомостей щодо вручення заявнику копії ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року. Із текстом зазначеної ухвали ОСОБА_1 ознайомився на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін

(частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За правилом частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Київський апеляційний суд, встановивши, що ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою із пропуском строку на апеляційне оскарження, при цьому заявник не порушив питання про поновлення процесуального строку, підставно залишив без руху апеляційну скаргу та запропонував заявнику подати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважних причин такого пропуску та наданням відповідних доказів.

ОСОБА_1 , усуваючи недоліки апеляційної скарги, зазначив, що ним подана скарга у межах строку, визначеного процесуальним законом, з дня вручення йому копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно із частиною четвертою статті 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розписка, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, відсутня в матеріалах справи.

Інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 не наведено.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року оприлюднена в цьому реєстрі 23 грудня 2020 року.

ОСОБА_1 20 січня 2021 року звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року.

Таким чином, заявник звернувся до суду апеляційної інстанції з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги здійснив оцінку аргументів поважності причин пропуску заявником строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, які спростовуються матеріалами справи та за відсутності інших доводів із наданням доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, підставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 наводить інші доводи на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року, а саме відсутність доказів на підтвердження вручення заявнику копії оскаржуваної ухвали, які суперечать доводам про причини пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначені заявником в апеляційній скарзі, та які не були предметом оцінки та дослідження судом апеляційної інстанції.

Наведене свідчить, що суд апеляційної інстанції у межах зазначених заявником доводів щодо причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, підставно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Встановивши, що апеляційна скарга подана із пропуском строку на звернення, наведені заявником підстави пропуску процесуального строку визнано необґрунтованими, інших причин пропуску цього строку ОСОБА_1 не зазначено. суд апеляційної інстанції із дотриманням норм процесуального закону відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відібрання дитини, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко