Справа № 133/461/21
Провадження № 22-ц/801/1855/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 рокуСправа № 133/461/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу №133/461/21 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Козятинської міської ради Вінницької області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року повний текст якого складено 02 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Пєтухової Н.О.

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його сестра ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ). Після смерті сестри відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору дарування від 25.11.2004. Він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті сестри. Проте, у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри, оскільки йому не було відомо про існування договору дарування, на підставі якого належала сестрі квартира. Крім того, йому не було відомо про відсутність заповіту. За таких обставин та з метою захисту своїх спадкових прав, він змушений звернутися із цим позовом до суду.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним і необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу вінницького апеляційного суду не надходив.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав просив суд її задовольнити.

Представник Козятинської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином.

Апеляційний суд переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19 грудня 2019 року Козятинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом №360.

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 та копією свідоцтва про народження померлої ОСОБА_2 , із яких вбачається, що її прізвище при народженні « ОСОБА_3 », а батьки: батько ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_5 , як і значено в свідоцтві про народження позивача.

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №1 від 21 січня 2020 року вбачається, що 23 березня 2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_3 » було змінено на « ОСОБА_6 ». Такий шлюб між подружжям було розірвано 26 травня 2015 року на підставі заяви подружжя від 23.04.2015; реєстрація розірвання шлюбу проведена Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського МУЮ у Вінницькій області.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідченого 25.11.2004 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Даніловою І.В, яку позивач ОСОБА_1 має намір прийняти, проте не може скористатись своїм правом, оскільки своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив про те, що встановлений ч.1 ст.1270 ЦК строк для звернення із заявою про прийняття спадщини він пропустив з поважної причини, у зв`язку з тим, що йому не було відомо про договір дарування квартири, як і не було відомо про те, що його сестра на день смерті була розлучена з чоловіком, та про відсутність заповіту. Тобто посилається на необізнаність про такі вказані обставини, а отже і про необізнаність того, що у нього виникає право на спадкове майно після смерті сестри.

Однак такі причини, як необізнаність про наявність спадкового майна та відсутність інших спадкоємців не є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки вони не були об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для ОСОБА_1 , як спадкоємця, на вчинення дій для прийняття спадщини в розумінні положень і вимог закону.

Інших причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачем зазначено не було, як і не надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не можуть бути визнані судом поважними.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.01.2020 по справі №192/1663/17 зазначив, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17, постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та повноті, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем не було надано суду безспірних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк.

Його необізнаність про відсутність заповіту, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Позивач не був позбавлений права звернутись для отримання правової допомоги та відповідних роз`яснень до нотаріуса.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивачем не доведено, що він є єдиним спадкоємцем за законом на майно, що належало його сестрі на момент відкриття спадщини, не доведено поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, які давали б підстави для надання додаткового строку для прийняття спадщини понад установлений законом шестимісячний строк, суд прийшов до правильного висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Отже, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи, а тому оскаржуване рішення суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2021 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська