Справа №443/1642/20
Провадження №2/443/810/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 березня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_3 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідачка), у якій просить визнати за позивачко ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на цілий житловий будинок та господарські будівлі і споруди по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивачка покликається на те, що ціле домоволодіння в АДРЕСА_2 належало колишньому колгоспному двору, головою якого був її батько ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 30.06.1990 це домоволодіння рахувалося за ОСОБА_4 голова двору, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , члени двору ОСОБА_2 дружина та ОСОБА_5 дочка. За життя 10.06.2002 батько склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів їй. На даний час їй належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору та частка у майні колгоспного двору, яку вона успадкувала після смерті батька за заповітом. Її матері ОСОБА_2 належить відповідна частка у майні колгоспного двору як члену цього двору, однак вона подала до суду заяву, в якій відмовилася від цієї частки.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

У підготовчому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю і наслідки визнання позову, передбачені статтею 206 ЦПК України, їй відомі. Крім цього, у заяві зазначила, що на оформлення спадкових прав і на частку у майні колгоспного двору не претендує, не заперечує, щоб спадкове майно було прийняте ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання учасників справи.

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.27).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 28.08.2020 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.23-24).

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.03.1977 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1990 цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жидачівської районної ради №160 від 19.04.1990 (а.с.12).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бережниця Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 21.06.2005 (а.с.18).

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 08.06.1994 (актовий запис №9). Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_8 », про що свідчить свідоцтво про шлюб від 14.10.2014 (а.с. 9).

Довідкою Жидачівської ДНК від 13.10.2014 та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.10.2014 (зареєстрованого в реєстрі за №990) встановлено, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: земельної частки (паю) в майні ССП «імені Дорошенка», загальною площею 1,92 га, розташованої на території Бережницької сільської ради, що належить померлому, є його дочка ОСОБА_1 (а.с.19, 20).

Згідно з витягом з погосподарської книги с. Бережниця Жидачівського району Львівської області від 25.05.2020 №434, в житловому будинку в АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 в житловому будинку, який відноситься до суспільної групи господарств «колгоспний двір», були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 голова двору; ОСОБА_2 дружина, ОСОБА_1 дочка (а.с.11).

Відповідно до довідки Бережницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 23.06.2020, назву вулиці «Леніна» у с. Бережниця змінено на «Дорошенка» (а.с.13).

Постановою Жидачівської ДНК від 25.06.2020 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_4 , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (а.с.21).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на частку у житловому будинку (майні колгоспного двору) у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, права власності на частку у житловому будинку (майні колгоспного двору) як члена колгоспного двору та права власності на частки у житловому будинку (майні колгоспного двору) як останнього члена колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на частку у ньому, і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, з введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 регулюються нормами ЦК України.

Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_4 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали голова двору ОСОБА_4 , члени колгоспного двору: дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному належить по 1/3 частці цього двору.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належні йому права та обов`язки, що не припинилися у зв`язку з його смертю (зокрема на частку у зазначеному житловому будинку). Оскільки ОСОБА_4 за життя зробив особисте розпорядження, склавши заповіт, тому в силу приписів статті 1223 ЦК України спадкування відбувається за заповітом і єдиним спадкоємцем, визначеним у ньому, є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, про що свідчать досліджені у судовому засіданні докази (довідка Жидачівської ДНК від 13.10.2014 №586 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.10.2014).

Крім цього, ОСОБА_1 належить частка (1/3) у житловому будинку як члену колгоспного двору.

Також, суд зауважує, що інший живий член колгоспного двору, а саме: ОСОБА_2 у поданій нею заяві ствердила, що не претендує на частку у майні колгоспного двору, відтак частка, яка б мала їй належати у цьому майні (1/3), переходить до того з членів колгоспного двору, який не заявляв про непретендування на майно у ньому (останнього члена колгоспного двору), тобто до ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 належить право власності на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті батька, 1/3 частки цього житлового будинку як члену колгоспного двору та 1/3 частки зазначеного житлового будинку як останньому члену колгоспного двору. Однак ОСОБА_1 позбавлена можливості юридично оформити спадщину у визначений законом позасудовий спосіб, оскільки у цьому їй відмовлено уповноваженою особою (нотаріусом).

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 13, 19, 81, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про визнання права власності на будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 99,9 кв.м., житловою площею 67,5 кв.м., разом з господарськими будівлями і спорудами (літня кухня «Б», сарай «В», сарай «Г», гараж «Д», сарай «Е», вбиральня «Ж», колодязь «к», ворота №2, огорожа №3, огорожа №4), що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 24 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів