ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1124/20 Номер провадження 22-ц/814/799/21Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Шевченківська районна у м. Полтаві рада, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, Турківська міська рада Самбірського район, як служба у справах дітей, про визначення місця проживання малолітньої дитини, передання дитини, стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Бехтер Лілії Валеріївни

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , уточнивши який, просила визнати місцем проживання малолітньої дитини сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 , передати малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для постійного проживання з матір`ю; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини; стягнути із відповідача на її користь судові витрати, які складаються з оплати судового збору в сумі 1 681,60 грн. та витрати на правову допомогу (т.1 а.с.55-59).

Позов мотивовано тим, що 28.12.2013 між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2018 розірвано. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, після розірвання шлюбу, за спільною згодою батьків, залишився проживати з матір`ю.

ОСОБА_1 отримала тимчасовий побут на житло в Словацькій Республіці м. Братіслава та відкрила там приватну фірму. Відповідач не заперечував щоб син проживав разом з нею в м. Братіслава, надав нотаріально завірені заяви на згоду вчинення всіх необхідних та юридично значимих дій, в тому числі виготовлення всіх необхідних документів та реєстрацію тимчасового проживання дитини у Словацькій Республіці, а також надав згоду на перевезення сина через кордон.

В серпні 2019 року позивач вивезла сина до свого тимчасового місця проживання в м. Братіслава Словацької Республіки, влаштувала дитину в дитсадок. Відповідач із сином спілкувався по телефону та скайпу.

З метою участі батька у вихованні дитини, 04 листопада 2019 року, позивач привезла сина до ПП «Вишневе Немецьке» м. Ужгород та передала його ОСОБА_4 (брат відповідача та хрещений батько). За домовленістю сторін, дитина повинна була перебувати у батька два тижні. Проте, починаючи з 07.11.2019 року на телефонні дзвінки відповідач та дитина не відповідали. В подальшому позивачці стало відомо, про те, що ОСОБА_2 , звернувся до служби у справах неповнолітніх дітей Турківської РДА, для визначення місця проживання сина із ним.

23.11.2019 позивач разом із працівниками поліції та адвокатом Телегазій В.І. прибули в м. Турка, де перебував ОСОБА_2 забрати дитину.

Зазначила, що ОСОБА_2 , виявив бажання проходити військову службу за контрактом. Дана обставина свідчить про те, що відповідач займатися вихованням дитини не буде. Окрім того, фактично викравши дитину, відповідач не турбувався емоційним та психологічним станом дитини.

В свою чергу вказує, що вона як мати дитини виявляє постійну турботу про фізичний, емоційний та психологічний стан сина. Займається його розвитком, вихованням та забезпечує всім необхідним відповідно до його віку.

На підставі вказаного, просила позов задовольнити.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини, передання дитини, стягнення аліментів - задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 , передати малолітнього сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для постійного проживання з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову 13 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , витрати у сплаті судового збору у розмірі 1 681 грн. 60 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн., а всього 2 681 грн. 60 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за 1 місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції керувався принципами закріпленими в п.6 Декларації прав дитини, врахував вік дитини, та те, що її вихованням з народження займалася мати, яка може забезпечити належний фізичний та духовний розвиток. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав що проживання дитини разом з матір`ю, буде відповідати як найкращим її інтересам. При цьому суд, врахував ту обставину, що батько дитини без згоди матері фактично викрав сина, не турбуючись про емоційний та психологічний стан сина. На час розгляду справи дитину матері не повернув та чинить перешкоди у їх спілкуванні.

Стягуючи аліменти на користь позивача на утримання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач офіційно працевлаштований та має обов`язок утримувати дитину.

Визначаючи розмір компенсації витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_2 , в інтересах якого апеляційну скаргу подала його представник - адвокат Бехтер Л.В. Посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив умови проживання дитини разом з матір`ю в Словацькій Республіці. Вказує на те, що після того, як позивач в листопаді 2019 року привезла до нього дитину йому стало відомо, що син останні два місяці не мав належних умов проживання та розвитку, мав на тілі синці. Дитина розповіла, що в їхньому домі постійно сваряться та знаходяться сторонні люди, які вживають алкоголь. Повідомив, що до садочка він не ходив.

Зазначив, що за зверненням служби у справах дітей Турківської РДА , психологом було проведено з дитиною бесіду та встановлено, що дитина розвивається відповідно його віку, комунікабельний, ознак тиску на малолітнього з боку батька чи його рідних не встановлено. Дитина повідомила, що йому добре з батьком.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги висновок органу опіки та піклування Турківської районної адміністрації, яким встановлено, що батько дитини скасував попередньо видані ним заяви про надання дозволу на поїздки малолітнього сина та надання тимчасового дозволу на його проживання в Словацькій Республіці. Комісією встановлено те, що подані документи щодо доходу позивача не були оформлені належним чином, відсутні характеристики на неї та її чоловіка, відсутній акт обстеження житлово-побутових умов в м. Братислава, де планує проживати позивач з дитиною. Комісією було прийнято рішення про місце проживання дитини разом з батьком.

ОСОБА_2 звертає увагу на помилковість прийняття судом висновку органу опіки і піклування Шевченківської районної ради у м. Полтава та відхилення його клопотань про залучення до участі у справі органу опіки та піклування Турківської районної адміністрації Львівської області, оскільки дитина на час розгляду справи в м. Полтава не проживає.

Суд помилково обмежився констатуванням того, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, та не врахував, що відповідно до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року реалізовано принцип врахування як найкращих інтересів дитини. Суд не мав права керуватися принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Вказує на необ`єктивність висновків суду першої інстанції щодо просилань в оскаржуваному рішенні на те, що відповідачем було викрадено дитину. Акцентує увагу суду на тому, що він не був притягнутий ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності. В статусі підозрюваного не був. Вказує, що він як батько дитини, має однакові з позивачкою права та обов`язки щодо сина.

Окрім того, відповідач не погоджується з висновком суду про стягнення на користь позивачки аліментів, починаючи з часу пред`явлення позову. Зазначає, що такий висновок є помилковим, оскільки з 2019 року і по даний час дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Вимоги позивачки в цій частині розцінює, як її збагачення, а не забезпечення сина.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ю.І. Даценко подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з 28.12.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21.08.2018 року розірвано.

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 вказала, що в 2017 році вона виїхала до Словацької Республіки в м. Братіслава, де відкрила приватну фірму та проживає з чоловіком, з яким уклала шлюб та народила в 2019 році дитину. Вказує, що на даний час між сторонами у справі існує спір, щодо визначення місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько дитини перешкоджає їй у спілкуванні з сином.

Встановлено, що згідно, що витягу з торгового реєстру №5473/В ОСОБА_3 зареєстрована як іноземна особа підприємець у м. Братислава Словацької Республіки з 06 грудня 2018 року (т.1 а.с.73-104).

Батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 надали згоду на поїздку малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Словацької Республіки та інших країн-учасниць Шенгенської угоди в будь-який період з 25.08.2019 по 25.08.2020 у супроводі батька або матері, кожен з них діє окремо. (т.1 а.с.17).

Батько ОСОБА_2 надав згоду на виїзд на тимчасове місце проживання до Словацької республіки малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.18).

12 лютого 2020 року розпорядженням Турківської РДА Львівської області про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено місце проживання малолітньої дитини, з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.118).

З 27 лютого 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою (т.1 а.с.173).

З копії талону-повідомлення єдиного обліку № 4998 вбачається, що ОСОБА_7 24.11.2019 року звернулася з заявою до Турківського ВП Самбірського відділу ГУНП у Львівській області про те, що в м. Турка її ображав колишній чоловік. (т.1 а.с.19).

16.03.2020 адвокат Даценко Ю.І. в інтересах ОСОБА_6 звернулася з заявою до Турківської районної державної адміністрації, в якій прохала провести перевірку дотримання батьком ОСОБА_2 батьківських прав та обов`язків щодо малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та притягнути його до відповідальності (т.2 а.с.15, 16).

Листом за №176/02.32 від 16.04.2020 голови Турківської РДА Львівської області повідомлено, що ОСОБА_6 не зверталася в Турківську РДА як орган опіки та піклування з заявою про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею тому, немає підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності (т.2 а.с.128).

На підставі запиту адвоката Телегези В.І. з метою обстеження умов проживання, 16.12.2019 року відділом служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, складено акт обстеження житлово-побутових умов згідно якого, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_7 - мати; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 - син, ОСОБА_8 - баба, ОСОБА_9 , - дід, ОСОБА_10 - тітка, зареєстрований але не проживає; ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Будинок вмебльовано, обладнано побутовою технікою. Для дитини наявна окрема вмебльована кімната, є місце для ігор, навчання та відпочинку (окреме ліжко для сну), є необхідні речі, деякий дитячий одяг, іграшки. Стосунки нормальні (т.1 а.с.66).

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконкому Шевченківської районної в м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування №231 від 27.10.2020, місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначено разом з матір`ю ОСОБА_6 (т. 3 а.с.201).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батько дитини, без згоди матері зняв з реєстрації сина у місті Полтава та зареєстрував його за місцем свого проживання у місті Турка, та перешкоджає у вільному спілкуванні матері з сином. Суд, вважав що проживання дитини разом з матір`ю, буде відповідати як найкращим її інтересам.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батькипроживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Встановлено, що малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наразі зареєстрований та проживає з батьком - ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

З актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 вбачається, що за вказаною адресою проживають: ОСОБА_12 - бабуся, ОСОБА_13 - дідусь, ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - син. В будинку, який складається з чотирьох кімнат, є всі умови для виховання та проживання дитини. Дитина забезпечена усім необхідним На час обстеження дитина виявляє прихильність до свого батька та дідуся і бабусі. ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.с. 170, т. 2 а.с.69, т. 3 а.с. 140)

З довідки від 03.03.2020 № 167, виданої дирекцією Турківської ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2 . Відвідує підготовчу групу для зарахування в 1 клас з 19.11.2019 року. (т.1 а.с. 213, 216)

Відповідно до довідки від 06.02.2020 №24, виданої директором БДЮТ, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , займається на гуртку «Розмовна англійська мова» для початківців 4 години в тиждень у Турківському Будинку дитячої та юнацької творчості. (т.1 а.с. 214)

З довідки виданої 25.11.2019 № 14 Дошкільним закладом № 1, вбачається, що дитина ОСОБА_2 , відвідував дитячий садок, другу молодшу групу з 30.03.2017 року по 14.06.2017 р. та з 06.10.2017 р. по 21.12.2017р. Зі слів вихователів групи дитину приводили в дитячий садок і забирали з садочка, дідусь і бабуся по батьковій лінії.

Окрім того, в період з 06.09.2016р. по 28.10.2016р. ОСОБА_2 відвідував Турківський Дошкільний заклад № 3. (т. 1 а.с. 215)

Відповідно до акту складеного 29.11.2019 року депутатом Турківської міської ради Славичом А.В. , ОСОБА_2 зареєстрований в м. Полтава, проте фактично проживає в АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей наданих Адміністрацією Держприкордонної служб вбачається, що ОСОБА_7 з 12.09.2016 року кожні два-три місяці перетинала державний кордон. Як вказує сама позивач вона постійно їздить до Словацької Республіки та з 06 грудня 2018 року ОСОБА_3 зареєстрована як іноземна особа підприємець у м. Братислава Словацької Республіки (т.1 а.с.73-104). Згідно свідоцтва про шлюб від 18.01.2020 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 .

Відповідно до висновку від 18.02.2020 року № 68-82/0/20 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Турківською районною адміністрацією, як органом опіки та піклування, на підставі звернення ОСОБА_1 визначено за доцільне визначити місце проживання дитини біля батька ОСОБА_2 .

Згідно відповіді на адвокатський запит, малолітня дитина - ОСОБА_2 відвідував початкову школу № 46 Полтавської міської ради з 02.01.2018 по 27.08.2019р.. За період відвідування дитиною закладу, активну участь у вихованні та навчальному процесі приймали бабуся ОСОБА_8 та дідусь ОСОБА_9 , так як мати дитини - ОСОБА_1 працювала за кордоном. Батько ОСОБА_2 з`являвся періодично, інколи сина забирав та був присутнім на Новорічному святі. На батьківські з бори не з`являвся.

11.02.2020 року на Комісії з питань захисту прав дитини при Турківській райдержадміністрації членами комісії повторно розглянуто заяву ОСОБА_2 та заяву ОСОБА_6 , досліджено подані заяви та надані документи, врахувавши думку дитини, прийнято рішення - визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1 а.с. 252-254)

Згідно висновку від 28.09.2021 року, складеного службою у справах дітей Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, визнано за доцільне визначити місце проживання дитини біля батька ОСОБА_2 . Вказаний висновок зроблено на підставі врахування думку дитини, яка більше двох років постійно проживає в м. Турка, навчається в Турківській ЗОШ І-ІІІ ст, проведеного обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї батька дитини за адресою : АДРЕСА_2 , скасування заяв від 12.08.2019 року про надання дозволу на поїздку малолітнього сина та дозвіл на тимчасове місце проживання в Словацькій Республіці, працевлаштування батька.

Надаючи оцінку зібраним у даній справі доказам, при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує якнайкращі інтереси дитини, яка на час ухвалення місцевим судом рішення вже понад рік проживала з батьком в АДРЕСА_2 . На даний час дитина відвідує Турківську ЗОШ І-ІІІ ст. № 1, відвідує гуртки, та за місцем проживання має друзів, в неї налагоджені соціальні зв`язки в оточуючому середовищі. Дитина має гарні побутові умови, до яких звикла, належний догляд з боку батька, а також бабусі та дідуся.

В той же час, аналізуючи матеріали справи, вбачається, що з 2016 року мати дитини виїхала на роботу до Словацької Республіки, де проживала з іншим чоловіком, з яким уклала шлюб та народила з ним спільну дитину ІНФОРМАЦІЯ_7 . Відповідно до довідки з Дошкільного закладу, дитина ОСОБА_2 , відвідував дитячий садок в період з 06.09.2016р. по 28.10.2016р., та з 30.03.2017 року по 14.06.2017 р. та з 06.10.2017 р. по 21.12.2017р. Зі слів вихователів групи дитину приводили в дитячий садок і забирали з садочка, дідусь і бабуся по батьковій лінії. Окрім того, ОСОБА_2 , відвідував початкову школу № 46 Полтавської міської ради з 02.01.2018 по 27.08.2019р. (т. 1 ст. 214, 215, 252-254). За період відвідування дитиною закладу, участь у вихованні та навчальному процесі приймали бабуся ОСОБА_8 та дідусь ОСОБА_9 . В серпні 2019 року, зі згоди батька - ОСОБА_2 позивач вивезла сина ОСОБА_2 до м. Братислава, де він прожив з нею до 04.11.2019 року.

Таким чином вбачається, що і до виникнення спору щодо місця проживання дитини, мати не проживала постійно з сином в м. Полтава, його вихованням займалися бабуся з дідусем - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Після вивозу дитини за кордон, батько дитини з`ясував, що умови проживання його дитини разом з матір`ю є неналежними та створив для дитини відповідні умови для його розвитку та навчання.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Оскільки дитина вже тривалий для неї час проживає з батьком, має з ним тісний контакт, належні умови для проживання, розвитку та навчання, з метою збереження психо-емоційного стану дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам саме дитини, колегія суддів прийшла до висновку, що місце проживання дитини з батьком на даний час, буде мати більш позитивний вплив на дитину тому підстав для задоволення позову немає.

При цьому, слід зауважити, що мама дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, із збереженням нормального для цього психо-емоційного середовища, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач змінив місце проживання їхнього сина без її згоди, колегія суддів відхиляє, оскільки місце проживання дитини в судовому порядку не визначалося. Батько та мати дитини мають рівні права щодо останнього.

Суд першої інстанції при визначенні місця проживання дитини керувався Декларацію прав дитини від 20 листопада 1959 року, згідно якої коли є виняткові обставини, дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю та помилково не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 17 жовтня 2018 року згідно якої при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року, ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання малолітньої дитини, передання дитини, стягнення аліментів слід відмовити.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 3783,60 грн.

Керуючись ст.ст 367, п.2 ч.1 ст. 374, п. 3, 4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бехтер Лілії Валеріївни - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2021 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада, як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, про визначення місця проживання малолітньої дитини, передання дитини, стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесені судові витрати у розмірі 3783,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.10.2021.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль