Справа № 323/2650/21
Провадження № 2-о/323/84/21
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

29.09.2021 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2021 р. до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла вказана заява, в якій порушується питання про встановлення факту народження дитини, її онука ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області.

Заява обґрунтована тим, що донька заявниці, ОСОБА_3 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Макіївка Донецької області народила сина ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що м. Макіївка Донецької області є тимчасово окупованою територією, матері дитини ОСОБА_3 видали на руки медичне свідоцтво про народження №136 від 23.03.2021 форми №103/у, затвердженої Наказом МЗ ДНР та свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 09.04.2021 міським відділом ЗАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, актовий запис №130.

Для отримання свідоцтва про народження свого онука ОСОБА_2 відповідно до чинного законодавства заявниця звернулася до Оріхівського відділу ДРАЦС у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Дніпро), однак у реєстрації їй було відмовлено і надано усні роз`яснення, про право звернутися до суду за місцем свого проживання для винесення рішення про встановлення факту народження дитини.

Оскільки свідоцтво про народження дитини видане органами та установами, які не є органами та установи державної влади України, батьки дитини не мають можливості реалізувати свої права на території, підконтрольній державній владі України. Зокрема, не має змоги отримати свідоцтво про народження дитини в позасудовому порядку.

У судове засідання заявниця не з`явилася, у заяві про встановлення факту народження дитини виклала прохання розглянути справу без її участі та підтримання нею вимог заяви.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, до початку судового засідання до суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіозапису не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до правил, встановлених ч.3 ст.294 ЦПК України, справа підсудна Оріхівському районному суду Запорізької області.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно з ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до п.2 глави 1 Розділу 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації народження є: - медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року №2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за №953/35236; медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження такою жінкою.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського району м. Макіївки, Україна, від 20.12.1994, а також свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.06.2016, що є підтвердженням також того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 червня 2016 року в Оріхівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Україна, про що складено відповідний актовий запис за №49.

Відповідно до відомостей медичного свідоцтва про народження №136 від 23.03.2021 форми №103/у, затвердженої Наказом МЗ ДНР встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 народила дитину чоловічої статі та відповідно до відомостей свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09.04.2021 міським відділом ЗАЦС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Макіївка Донецької народної республіки народився ОСОБА_2 , актовий запис №130, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

При цьому суд виходить з того, що самі ці документи про народження дитини юридичного значення не мають, однак в сукупності з іншими належними доказами можуть свідчити про факти, які в них зазначені.

Зокрема, факт батьківства ОСОБА_4 та ОСОБА_3 щодо народженої 23 березня 2021 року дитини сумнівів не викликає, оскільки відомості про ОСОБА_4 та ОСОБА_3 співпадають як у документах, виданих органами державної влади (відомостями паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 від 27.06.2012, РНОКПП № НОМЕР_5 , паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 від 06.07.2016, РНОКПП № НОМЕР_7 , свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18.06.2016), так й у документах, виданих заявнику на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків

Стаття 315 ЦПК України передбачає право суду встановлювати факти, що мають юридичне значення. Разом із тим це можливо за наявності певних умов, а саме: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ч.2 ст.293, ст.ст.315, 317 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) Європейський суд з прав людини обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому Європейський суд з прав людини констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.19, 264, 265, 293, 315, 317 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Оріхівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Пологівському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту народження дитини, - задовольнити повністю.

Встановити факт народження дитини - ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, Україна. Мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, місце реєстрації: АДРЕСА_3 (місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 ). Батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, місце реєстрації: АДРЕСА_5 . Шлюб батьків зареєстровано 18 червня 2016 року Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис №49.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно надіслати заявнику та заінтересованій особі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв