ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №523/14927/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2622/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Разумовської Лани Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Сувертак І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзив на позов, рух справи

У вересні 2019 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просив виселити їх з квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 жовтня 2006 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 71 480 доларів США, з розрахунку 10,30 % річних на строк з 03 жовтня 2006 року до 03 жовтня 2027 року.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, AT «УкрСиббанк» передав (відступив) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПAT «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст.512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки б/н від 03 жовтня 2006 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончарової С.В. за реєстром № 4526.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконані, у зв`язку з чим, станом на 08 липня 2015 року за відповідачем є заборгованість за кредитним договором.

В рахунок виконання основного зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» мав право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 Законом України «Про іпотеку».

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна про право власності( номер запису про право власності: 31473619 від 07 травня 2019 року) власником майна за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., зазначено ПAT «Дельта Банк».

Відповідно до ст.40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

20 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що продана на аукціоні, згідно з яким продавець передав майно, а саме: вищевказану квартиру, у власність покупцю, а покупець приймає майно і сплачує за нього обумовлену грошову суму. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н. В. та зареєстрований в реєстрі за №175.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 травня 2020 року замінено позивача, а саме ПАТ «Дельта Банк» на фізичну особу ОСОБА_4 (а.с.102-103).

Посилаючись на те, що на теперішній час у вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які суттєво порушують її права, як власника нерухомого майна, позивачка просила задовольнити позов.

Зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , а відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкоджають позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю (а.с.135-139).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Разумовська Л.Л. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині виселення відповідачів з квартири, та відмовити у позові ОСОБА_4 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом виселення відповідачів з квартири, оскільки на виниклі між сторонами правовідносини розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.168-172).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Гулько О.О. просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін з підстав необґрунтованості та безпідставності її доводів (т.2 а.с.1-7).

Відповідачі та їх представник в судове засідання, призначене на 28 вересня 2021 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Встановлено, що 03 жовтня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 71 480 дол. США, з розрахунку 10,30 % річних на строк з 03 жовтня 2006 року до 03 жовтня 2027 року (а.с.8-17).

Згідно п.1.4 кредитного договору, кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме на придбання нерухомого майна (двохкімнатної квартири) за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.3).

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки б/н від 03 жовтня 2006 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.В. за реєстром № 4526 (а.с.18-23).

Згідно п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення у разі невиконання договору здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.21).

Як вбачається відповіді Департаменту представлення адміністративних послуг від 04 вересня 2019 року, станом на 27 серпня 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи, а саме: ОСОБА_1 , 1964 року народження з 02 квітня 2007 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 28 серпня 2013 року, ОСОБА_3 ,2002 року народження з 28 серпня 2013 року (а.с.24).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, AT «УкрСиббанк» передає (відступає) AT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого AT «Дельта Банк» замінює AT «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від AT «УкрСиббанк» до AT «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до AT «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість AT «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами(а.с.35,36).

Таким чином, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПAT «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно ст.ст.512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків нового кредитора.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про право власності, (номер запису про право власності: 31473619 від 07 травня 2019 року) власником майна за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., зазначено AT «Дельта Банк». Підстава виникнення права власності: іпотечний договір, серія та номер:4526, виданий 03 жовтня 2006 року, видавник: ПН ОМНО Гончарова С.Ю.; Повідомлення, серія та номер:831, виданий 07 грудня 2018 року, видавник: Укрпошта; Лист-вимога, серія та номер:02.4.1/1925/18, виданий 19 листопада 2018 року, видавник: AT «Дельта Банк»(а.с.25-27).

За протоколом електронного аукціону від 24 жовтня 2019 року здійснена продаж вищевказаної квартири і переможцем стала ОСОБА_4 з ціною продажу лоту 410 500 грн.(а.с.95).

20 лютого 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири, яка продана на аукціоні, згідно з яким продавець передав майно, а саме: квартиру АДРЕСА_4 , у власність покупцю, а покупець прийняв майно і сплачує за нього обумовлену грошову суму. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №175 (а.с.92-96).

За п.2.1 договору купівлі продажу від 20 лютого 2020 року, продаж вчинена за 410500 грн., які були сплачені покупцем продавцю, у повному обсязі до моменту укладання цього договору на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів(аукціону), переможцем яких став покупець.

На підставі акту - приймання передачі нерухомого майна від 20 лютого 2020 року укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 вищевказана квартира передана у власність ОСОБА_4 (а.с.94).

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано 20 лютого 2020 року за ОСОБА_4 (а.с.96).

На теперішній час у вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_4 є власником квартири на підставі договору - купівлі продажу від 20 лютого 2020 року, який укладено між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 , яка придана на аукціоні, а тому проживання відповідачів порушує право власності позивачки на вільне розпорядження своєю власністю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Так, ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду, що умовами договору іпотеки вищевказаної квартири від 03 жовтня 2006 року, який укладений між сторонами, передбачено іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що є підставою для реєстрації за Банком права власності на предмет іпотеки.

Отримане ПАТ «Дельта Банк» право власності на вищевказану квартиру відповідачами не оскаржено в судовому порядку.

При цьому ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч.3 ст.109 цього Кодексу громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-2947цс15, задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

В силу ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, ураховуючи встановлені фактичні обставини, зокрема придбання квартири за рахунок кредитних коштів та передання її в іпотеку, а також з огляду на те, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, позивач набув право власності на предмет іпотеки у визначений законом спосіб, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про наявність правових підстав для виселення мешканців із спірного житла без надання їм іншого постійного жилого приміщення.

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири 250 кв. м для житлового будинку.

Таким чином, застосування положень даного закону в частині мораторію залежить від наявності одночасного існування обов`язкових умов, таких як:

-таке майно повинно виступати як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом в іноземній валюті;

-використовуватись позичальником/майновим поручителем як місце постійного проживання;

-позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці;

-загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв.м. для квартири;

-у позичальника/майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Із доданих до відзиву на апеляційну скаргу представником позивачки доказів видно, що відповідачці ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_5 ) на праві спільної часткової власності належить 1/3 частка об`єкта нерухомого житлового майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 . (а.с.28-29,30,31-33, т.2 а.с.10-14,15-16).

Сукупність наведених вище обставин виключають застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних правовідносин.

За таких обставин правових підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката Разумовської Л.Л. не вбачається.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Разумовської Лани Леонідівни в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді: