Справа № 226/2867/21

Провадження № 2/226/871/2021
У Х В А Л А

4 жовтня 2021 року м. Мирноград

Суддя Димитровського міського суду Донецької області Рибкін О.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Димитровського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що йому 05 травня 2021 року стало відомо, що 22 жовтня 2020 року Мар`їнським районним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у виконавчому провадженні №2-561 від 20.03.2008 року винесено постанову №42269 про накладення арешту на кошти боржника, а саме на всі його рахунки, у тому числі накладено арешт на рахунок в АТ «Укрсиббанк», на який він отримує заробітну плату. Посилаючись на порушення права гарантованого Конституцією України на своєчасне одержання винагороди за працю, вважає постанову про накладення арешту на його заробітну плату протиправною. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №42269 від 22.10.2020 року Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у виконавчому провадженні №2-561 від 20.03.2008 року про накладення арешту на його кошти.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто до суду з позовною заявою про зняття арешту зі свого майна може звернутися особа, яка сама не є стороною виконавчого провадження. У випадку ж, коли особа має статус боржника у виконавчому провадженні, їй слід звертатись до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, передбаченому розділом X Закону України «Про виконавче провадження» та розділом VII Цивільного процесуального кодексу України.

Зі змісту позовної заяви та доданих до заяви документів вбачається, що арешт на майно позивача було накладено постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, тобто позивач є стороною виконавчого провадження - боржником.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В той же час, виходячи зі змісту ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, порушення прав сторін виконавчого провадження слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 у справі №201/10187/18, від 20.06.2018 у справі №210/1072/15-ц, від 24.05.2021 у справі №712/12136/18, від 24.05.2021 у справі №712/12136/18.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів накладено арешт, не може звертатися до суду з позовом про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання, а саме шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України.

З позовної заяви та доданих документів вбачається, що арешт на майно позивача було накладено державним виконавцем в порядку виконання рішення суду в межах виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів, і таким чином позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а питання про зняття арешту з майна повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Оскільки подана позивачем заява про зняття арешту з майна підлягає розгляду не в порядку позовного провадження, а в порядку оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, передбаченому розділом VII ЦПК України, суддя вважає, що у відкритті позовного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України. Саме така правова позиція визначена абз.2 п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, при цьому зазначена в ній правова норма - пункт 1 частини другої статті 122 ЦПК України в редакції ЦПК, яка діяла до 15.12.2017, відповідає пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України в редакції ЦПК, що діє на теперішній час.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.186, 352-354, 447, 448 ЦПК України, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Мар`їнського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів.

Роз`яснити позивачу, що він може звернутися до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.А. Рибкін