Провадження № 22-ц/801/2162/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 рокуСправа № 127/22501/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/22501/21 за матеріалами заяви ОСОБА_1 про встановлення факту репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років щодо заборони користування прізвищем родини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2021 року про відмову в відкритті провадження, яка постановлена суддею Король О.П., в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 28 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років щодо заборони користування прізвищем родини, в якій просив встановити факт заборони користуватись прізвищем матері ОСОБА_2 , вчинений за часів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 р.р. та визнати право заявника мати прізвище ОСОБА_2 при отриманні паспорту громадянина України зразка 1994 року та встановлення історичної справедливості родини ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2021 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог процесуального Закону, а саме вимог ст. 186 ЦПК України, тому просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2021 року про відмову в відкритті провадження та направити справу до суду першої інстанції на новий об`єктивний та неупереджений розгляд по суті.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» розгляд та прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюються за заявою репресованої особи, її спадкоємців, будь-якого члена її сім`ї, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу, громадського об`єднання, що провадить діяльність у сфері дослідження історії України ХХ століття та/або надання допомоги громадянам з питань, пов`язаних із реабілітацією жертв репресій тоталітарних режимів (далі - заява).

Заява подається за вибором заявника до регіональної комісії за місцем проживання заявника - фізичної особи, місцезнаходженням заявника - юридичної особи або місцем зберігання архівних кримінальних справ, носіїв архівної інформації репресивних органів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, інших архівних документів, у яких міститься інформація про здійснення репресій.

Відмова у прийнятті та розгляді такої заяви забороняється.

Отже, для підтвердження факту репресій, вчинених за часів комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 р.р. існує позасудовий порядок його встановлення шляхом реалізації права особи на отримання відповідного статусу та забезпечення захисту своїх немайнових та особистих майнових прав.

Судом встановлено, що заявник своїх прав в цьому напрямку не реалізував.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлена вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, не може бути вирішена судом в порядку окремого провадження, оскільки фактично йдеться про встановлення факту, вирішення якого законодавством віднесено до компетенції спеціально утворених для цієї мети комісій.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції правильно виходив із того, що юридичний факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , встановленим у порядку окремого провадження бути не може.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати. […] Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом при постановленні ухвали порушено ч. 3 ст.186 ЦПК України, то апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що заявником ОСОБА_1 була подана заява з додатками до неї. Дійсно, оригінал позовної заяви, написаний власноруч, та додатки залишились в матеріалах справи, однак це не може бути підставою для скасування законної та вмотивованої ухвали суду.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції роз`яснено заявнику, право на апеляційне оскарження ухвали суду чим і скористався заявник ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду фізичною особою встановлено ставку судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 454 грн (2270 грн х 0,2).

За подання апеляційної скарги на ухвалу суду мав бути сплачений судовий збір в розмірі 454 грн, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмір 454 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2021 року про відмову в відкритті провадження залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 454 гривні судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 вересня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Міхасішин І.В.

Стадник І.М.