Справа № 362/585/19
Провадження № 2/362/205/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вони набули спільне майно у вигляді земельної ділянки і житлового будинку, що розташований на даній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини та керуючись нормами сімейного законодавства щодо правового режиму спільного сумісного майна подружжя, збільшивши під час розгляду справи по суті розмір позовних вимог, позивачка просить виділити їй у власність по 1/2 частині зазначеного спільного сумісного майна подружжя.

Сторони в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Також, відповідач був повідомлений про місце, день і час розгляду справи на 31 березня 2021 року належним чином шляхом отримання судової повістки про виклик, про причини свого неприбуття суд не повідомив.

Відповідачем надано суду відзив на позов у якому він заперечив щодо вимог позивачки, просив відмовити у їх задоволенні та заявив про застосування строку позовної давності.

Представником позивачки надано відповідь на відзив у якому він заперечив обставини наведені відповідачем у відзиві та повідомив про дотримання позивачем строків позовної давності.

Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

У період часу з 09 листопада 2002 року по 22 березня 2015 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується змістом рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2015 року (а.с. 54 - 55).

Як вбачається із витребуваних судом за клопотанням представника позивача правовстановлюючих документів, за час шлюбу сторони набули нерухоме майно у вигляді земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Зокрема, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 20.09.2005 року, відповідачем придбано земельну ділянку площею 0,076 гектарів, для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, суд враховує зміну назви вулиці з Комінтерна на Зарічну, населеного пункту з Мала Солтанівка на Скрипки і району з Васильківського на Фастівський в якому знаходиться спірне нерухоме майно.

Тобто, слід зробити висновок, що вказана земельна ділянка є майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому, в силу статті 60 СК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Отже, у суду є усі правові підстави для визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю сторін, як подружжя та його включення в поділ майна.

Норми частин 1 і 2 статті 70 СК України передбачають, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Шлюбного договору між сторонами немає.

Обставин, що мають істотне значення, зокрема про те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, судом не встановлено.

Таким чином, наявні підстави для поділу між сторонами вказаного нерухомого майна, що слід здійснити згідно із нормами частин 1 і 2 статті 70 СК України на засадах рівності часток майна дружини та чоловіка.

Натомість, суд вважає безпідставними і необґрунтованими є вимоги позивачки про виділення їй у власність 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт набуття вказаного нерухомого майна сторонами під час шлюбу, не підтверджено відповідними доказами.

Отже, під час розгляду справи позивачкою, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивачка не довела ту обставину, на яку вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину набуття за час шлюбу із відповідачем житлового будинку АДРЕСА_1 .

Проте, за договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.09.2005 року, відповідачем було придбано 1/2 частину незакінченого будівництвом, побудованого на 64 % житлового будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, суд не має підстав для застосування норми частини першої статті 62 СК України, оскільки під час розгляду справи по суті, суду не надано будь-яких прямих, належних, допустимих і достовірних доказів того, що майно чоловіка у вигляді 1/2 частини незакінченого будівництвом, побудованого на 64 % житлового будинку АДРЕСА_1 , - за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивачки щодо її прав на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами.

Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна (Постанова ВС у справі № 595/324/17).

У суду відсутні дані про дату (момент) виникнення житлового будинку АДРЕСА_1 як об`єкта нерухомого майна відповідно до вимог цивільного законодавства.

Також, у суду немає інформації щодо обставин реєстрації та виникнення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні стороною позивачки її процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів, оскільки представництво інтересів позивачки у даній справі здійснювалося професійними юристами, які мають статус адвоката.

Отже, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для поділу між сторонами житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки позивачка не довела факту набуття у шлюбі цього житлового будинку як об`єкта нерухомості.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт набуття сторонами за час їх перебування у шлюбі житлового будинку АДРЕСА_1 .

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в частині, що відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи.

До того ж, заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки після того як позивачка дізналася про порушення її прав та інтересів у квітні 2015 року, вона в березні 2018 року зверталася до суду із позовом до відповідача з вимогами про поділ майна.

Однак, ухвалою судді Васильківського мськрайонного суду Київської області від 08 травня 2018 року, позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною і повернуто позивачці.

Отже, суд вважає, що позивачка не пропустила строк позовної давності, оскільки в межах визначених статтею 72 СК України вживала заходів щодо захисту своїх прав та інтересів.

Одночасно, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, що підтверджені відповідним платіжним документом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 21, 24, 56, 105, 110 - 112 СК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 30, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,076 гектарів, для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень 00 копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 31 березня 2021 року.