Справа № 698/508/20
Провадження № 2/698/111/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю: секретаря Триліс Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в яком упросить розділити майно, яке належить їм з відповідачем ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що добровільно розділити спільне майно вони не можуть.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав, що житловий будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно є спільною їх з позивачем власністю, та придбаний ними в шлюбі, а тому половину будинку належить позивачу. Відзив на позов суду не надав.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 15.04.2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського РУЮ Черкаської області складено актовий запис № 7 (а.с. 8).

Згідно довідок Катеринопільської селищної ради від 28.07.2020 року № 1146 та № 1147, ОСОБА_1 з 16.11.2010 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входить чоловік - ОСОБА_2 (а.с. 9, 10).

Під час шлюбу, сторони разом, за рахунок спільних коштів, придбали житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу від 17.04.2009 року № 986 (а.с. 11).

З технічного паспорту на житловий будинок садибного типу № 2193 вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 складається з: житловий будинок (А) з верандою (а) та ганком (К) загальною площею 60,3 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», літня кухня «В», погріб «П», огорожа № 1, хвіртка № 2, ворота № 3 (а.с. 14-18).

29.04.2009 року відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на зазначений вище житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.13).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На підставі вищевикладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача, так як, сторони визнають, що даний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечують щодо визнання за позивачем права приватної власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 його частину.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок (А) з верандою (а) та ганком (К) загальною площею 60,3 кв. м., житловою площею 35,4 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», літня кухня «В», погріб «П», огорожа № 1, хвіртка № 2, ворота № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в рахунок її частки у спільній частковій власності подружжя, право власності на Ѕ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , без його реального поділу.

Визнати за ОСОБА_2 в рахунок його частки у спільній частковій власності подружжя, право власності на Ѕ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , без його реального поділу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Баранов О.І.