Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач -Суддя доповідач
Справа № 409/2411/19
Провадження № 22-ц/810/15/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.

суддів: Кострицького В. В., Назарової М.В.

за участю секретаря

судового засідання: Василович Г.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 25 листопада 2020 року, постановленого у складі судді Третяка О.Г., в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

в ст а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що з 18.07.2015 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білокуракинського районного управління юстиції. За час шлюбу з відповідачем у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У червні 2019 року сімейні відносини були припинені, шлюб між ними розірваний. Позивачка переїхала проживати до своїх батьків в смт. Білокуракине. Під час шлюбу 20.11.2015 ними був придбаний автомобіль ВАЗ -21150 вартістю 100000 грн, який у червні 2019 року був переобладнаний під газове обладнання, а в 2018 році було придбано 30 вуликів, вартістю 500 грн за одну бджолосім`ю на суму 15000 грн, також вони утримували спільно 15 бджолосімей вартістю 2000 грн за одну бджолосім`ю, всього на суму 30000 грн. У подальшому вона дізналася про те, що відповідач продав автомобіль без її згоди своєму батьку. Позивач вказує, що відповідач здійснив відчуження автомобіля проти її волі, згоди у будь-якій формі на продаж автомобілю вона не надавала.

Посилаючись на те, що автомобіль та вулики є об`єктом спільної власності подружжя, просила, змінивши позовні вимоги (а.с.68), визнати автомобіль ВАЗ -21150 сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 100000 грн, об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розділити спільно нажите майно.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 25.11.2020 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ -21150 сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований на імя ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ від вартості автомобіля ВАЗ -21150 сірого кольору, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , в сумі 32670 грн, судовий збір у сумі 345 грн 60 коп., витрати пов`язані з наданням правничої допомоги адвоката в сумі 2250 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 25.11.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що посилання позивачки на факт припинення шлюбних відносин з червня 2019 року не відповідають дійсності. Позивачем не доведено тих обставин, що спірний автомобіль був проданий без її згоди. Вказаний автомобіль був проданий за час шлюбу і кошти від проданого автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог закону. Відповідач не довів суду згоди позивача на продаж автомобіля, придбаного за час перебування у шлюбі, а тому вона має право на компенсацію Ѕ частки вартості автомобіля.

В судовому засіданні позивачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль, яким відповідач розпорядився на власний розсуд без згоди позивача як іншого з подружжя, придбаний під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивач має право на отримання грошової компенсації вартості Ѕ частини спірного транспортного засобу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та відповідає фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який був зареєстрований 18.07.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

В період шлюбу сторонами було придбано автомобіль ВАЗ -21150, державний номер НОМЕР_1 , що сторонами не заперечувалося в судовому засіданні під час розгляду справи.

Згідно договору купівлі продажу 4443/2019/1607002 транспортного засобу від 08 серпня 2019 року ОСОБА_2 (продавець) передав у власність ОСОБА_4 (покупець) автомобіль марки ВАЗ, модель 21150, номерний знак НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач посилався на те, що зазначений автомобіль є їх спільною сумісною власністю, який відповідач використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України).

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В матеріалах справи письмова згода позивача на відчуження спірного автомобіля відсутня.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Доводи скаржника про те, що гроші, отримані від продажу автомобіля були витрачені в інтересах сім`ї, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем не надано. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачку 09 серпня 2019 року було знято з реєстрації місця проживання с. Олексіївка Білокуракинського району та зареєстровано 12 серпня 2019 року в АДРЕСА_1 , тобто за іншою адресою ніж зареєстрований відповідач.

Отже, факт використання коштів від продажу зазначеного автомобіля в інтересах сім`ї та на її потреби, відповідачем не доведено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію половини вартості автомобіля в сумі 32670 грн, виходячи з вартості автомобіля в сумі 65340 грн. (а.с.50).

Виходячи з наведеного, та враховуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам та підтверджуються матеріалами справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і висновків суду не спростовують.

Тому, апеляційна скарга підлягає відхиленню як необґрунтована, а рішення суду підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 29 березня 2021 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова