ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №520/19720/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2587/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів :

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Луняченка В.О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви, відзиву на позов та рух справи в суді

У серпні 2019 року акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі -АТ«Укрсиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили стягнути на користь банку в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 лютого 2008 року борг по кредиту та процентам у розмірі 19640,71 доларів США та по пені у розмірі 43979,31 грн.(а.с.2-3)

Заочним рішення Київського районного суду м.Одеси від 03 грудня 2019 року позов АТ«Укрсиббанк » задоволено (а.с.67-68).

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 03 грудня 2019 року (а.с.75-78)

Ухвалою цього ж суду від 16 березня 2020 року заочне рішення від 03грудня 2019 року скасовано, справа призначена до розгляду у порядку загального провадження зі стадії підготовчого засідання (а.с.93).

Протокольною ухвалою суду від 09 червня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с.106-108).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що договір незаконно укладений із зазначенням валютою договору в доларах США, без повідомлення про наявні валютні ризики, у позові відсутні відомості про досудові заходи врегулювання спору, що наданий банком розрахунок заборгованості є необгрунтованим (а.с.119-122).

ОСОБА_2 подала заяву про заперечення проти позовних вимог та підтримала відзив ОСОБА_1 (а.с.128).

У заяві до суду від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_2 (1936 року народження) пояснила, що вона не має відношення по справі щодо стягнення кредитної заборгованості, не укладала в цьому банку ні яких договорів, в тому числі договір поруки. Ні яких родинних відносин з ОСОБА_2 відповідачем по справі не має (а.с.133).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2020 року, з врахування ухвали того ж суду від 27 листопада 2020 року про виправлення помилки, позов АТ «Укрсиббанк» задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01 лютого 2008 року у загальному розмірі 19 640,71 доларів США та пеню в загальному порядку в сумі 43 979,31грн., з яких:

-15 015,46 доларів США- заборгованість за кредитом;

-3887,69 доларів США -заборгованість за процентами за користування кредитом;

-737,56 доларів США- заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором терміну;

-18 050, 29 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 07 серпня 2018 року по 08 серпня 2019 року;

- 25 929,02 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період 07 серпня 2018 року по 08 серпня 2019 року;

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 8 149,97 грн., в рівних частках з кожного, тобто по 4074,99 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконували, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до умов договору та вимог закону підлягає стягненню з відповідачів на користь банку солідарно (а.с.142-144, 153).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

На обґрунтування скарги зазначив, що судом не враховано, що:

- заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню;

- іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому позовні вимоги недоведені;

- надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом підготовлені робітниками банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог які заявлені відповідачам. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту;

- документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою бухгалтерського обліку господарських операцій;

- позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіалі ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не мас підстав вважати, що розмір заборговані відповідачів перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

- матеріали справи не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 49 9352,25 грн., враховуючи що відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у розмірі 27000 доларів США;

- банк не проінформував його у письмовій формі під час укладення кредитного договору про можливі ризики в разі можливої різкої зміни валютного курсу;

- банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, попередити споживача, що валютні ризики під виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти, платежу у валюті зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним;

- матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем відповідачам досудових вимог про сплату заборгованості за кредитом (а.с.162-165).

У відзиві на позов адвокат Демчук О.В. в інтересах АТ «УкрСиббанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Зокрема, зазначив, крім доводів які викладено у позові, що:

- жодних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку № НОМЕР_1 відповідачами до суду першої інстанції надано не було;

- під час укладання Договору від 01 лютого 2008 року позичальник ОСОБА_1 з умовами договору погоджувався, на додаткових умовах не наполягав, тривалий час його виконував;

- відповідно до умов п. 1.1. кредитного договору, позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту;

- п.5.2. кредитного договору передбачено, що банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до долара США);

- безпідставні та надумані є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , а умови кредитного договору підтверджують факт поінформування позичальника про можливі валютні ризики, що підтверджено п.7.13 договору;

-якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором;

-питання дострокового повернення кредиту за вимогою Банку визначено умовами Розділу 6 кредитного договору. Умовами даного розділу передбачено направлення письмової вимоги про погашення простроченої заборгованості позичальнику на його адресу, а також умови виникнення у кредитора права вимагати достроковий повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків як у випадку отримання позичальником письмової вимоги з 32 календарного дня, так і у випадку неотримання з 41 календарного дня, про що було зазначено у письмових вимогах;

-копії письмових вимог, а також докази їх поштових направлень на адресу відповідачів є додатками до позовної заяви, та відповідно містяться в матеріалах справи (а.с.188-189).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов АТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, тому є наявні підстави для стягнення кредитних коштів з поручителя та позичальника у солідарному порядку на користь банку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с.15-21).

Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) на загальну 27 000 доларів США, а ОСОБА_1 , в свою чергу зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 01 лютого 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

За користування кредитними коштами у межах установленого строку кредитування ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно сплачувати проценти у розмірі 12,9% річних.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів і до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3 кредитного договору).

Згідно з п.4.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій ОСОБА_1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості.

Згідно п.1.4 договору цільове призначення (мета) кредиту - кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме: придбання нерухомості.

За п.2.1 договору виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується заставою нерухомості, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 (а.с.17).

Договір про надання споживчого кредиту власноручно підписаний ОСОБА_1

01 лютого 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_1 укладено Додаток №1 - Графік платежів, з визначенням сукупної вартості кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору на період з 01 лютого 2008 року по 01 лютого 2029 року, якій підписано власноручно ОСОБА_1 (а.с.22-27).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 по договору про надання споживчого кредиту № 0 укладено договір поруки № 176930 від 01 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (а.с.28-29).

Згідно п.1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

За п. 3.1 договір поруки набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором.

Відповідно до вимог №21-1-01/568 від 04 червня 2019 року, №21-1-01/569 від 04 червня 2019 року представник позивача звернувся до відповідачів з вимогами про необхідність погашення простроченої заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0, посилаючись на те, що станом на 03 червня 2019 року сума заборгованості за кредитом склала 19 255,96 доларів США, однак вимоги позивача залишено без реагування (а.с.30-31).

Згідно списку згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих для відправки 08 червня 2019 року письмові вимоги направлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за місцем проживання указаних в договорах(а.с.32).

Через порушення умов погашення кредиту станом на 08 серпня 2019 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 19640,71 доларів США, що за курсом НБУ (25.424348 грн. на 1 долар США) еквівалентно 499 352,25 грн. заборгованість по кредиту та процентах, та 43979,31 грн. заборгованість по пені, а саме:

-15015,46 доларів США -заборгованість за кредитом;

-3887,69 доларів США-заборгованість за процентами за користування кредитом(ст.1048 ЦК України);

-737,56 доларів США-заборгованість за процентами за користування кредитними коштами понад встановленого договором терміну (за прострочення виконання грошового зобов`язання за ст.625 ЦК України);

-18 050, 29 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 07 серпня 2018 року по 08 серпня 2019 року;

-25 929,02 грн.- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 07 серпня 2018 року по 08 серпня 2019 року(а.с.33-42).

Відповідачами не надано доказів, як до суду першої і апеляційної інстанції, що заборгованість за кредитним договором погашена.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення апелянтом зазначено, що матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, а відтак і відсутні докази надання грошових коштів за кредитним договором в тому розмірі і в тій валюті, що вказана в позовній заяві, а також відсутні підтвердження реального розміру заборгованості за кредитним договором.

Вказані доводи є необґрунтованими з таких підстав.

Так, ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження обставин, якими АТ «УкрСиббанк» обгрунтувало свої вимоги, зазначено наступні докази:

-кредитний договір, в якому зазначено суму наданого кредиту (п.1.1), строк кредитування (п.1.2), процентна ставка та метод їх нарахування (п.1.3, та 1.3.3.), спосіб надання кредиту (п.1.5.) та інші умови;

-договори поруки;

-розрахунок заборгованості за кредитом, в якому зазначені дата сплати та максимальний залишок заборгованості згідно графіку (додаток №1 до кредитного договору), дата та сума фактичного погашення кредиту, залишок строкової, простроченої та загальний залишок заборгованості;

-розрахунок заборгованості по процентам, в якому, згідно умов договору (п.1.3) визначена процентна ставка, період за який нараховані проценти, кількість днів, нараховано та сплачено процентів, залишок строкової, простроченої та загальний залишок заборгованості за процентами (метод нарахування процентів визначений п.1.3.3. кредитного договору).

Відповідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За умовами кредитного договору (п.7.2) банк самостійно веде і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог законодавства України та умов договору.

До матеріалів справи позивачем було надано довідку-розрахунок заборгованості з якої вбачаються періоди нарахування та погашення заборгованості по кожному з видів платежів (основний борг, відсотки, пеня)(а.с.33-42).

Наявний у справі розрахунок заборгованості складено відповідно до умов договору і такий розрахунок є хронологічним відображенням стану виконання грошового зобов`язання з консолідованим зазначенням сум нарахувань та погашень.

Згідно з установленою правозастосовною практикою, розмір заборгованості може бути доведено письмовими доказами (в даному випадку розрахунком заборгованості), який перевіряється судом на предмет відповідності умовам договору та співставляється з наявними у справі доказами щодо виконання зобов`язань (доказів на спростування заявлених вимог).

Матеріали справи не містять письмових доказів на спростування заборгованості, невідповідності розрахунку умов договору, контр-розрахунку апелянтом не вказано та суду не надано.

Разом з тим, апелянтом зазначено, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч.1,2ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України (далі - НБУ) встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених НБУ відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне на повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254 ( далі Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками незалежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою) та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні документи, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення №254 визначено, що інформація, яка містить в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Таким чином, виписка з особового рахунка є первинним банківським документом та відображає зарахування коштів на рахунок заявника.

В той же час, розрахунок заборгованості за своєю природою є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Даний документ складається на основі виписки за кредитним договором, яка є первинним бухгалтерським документом.

Надана позивачем виписка за кредитним договором підтверджує факт видачі кредитних коштів, часткове погашення заборгованості та наявність заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, ч.1 ст.553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, за пунктом 1.4.,3.1 договору поруки встановлена солідарна відповідальність поручителя і позичальника та сторони при цьому домовились, що строк дії поруки до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором(а.с.28-29).

За правилом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Встановлено, що останній платіж за кредитним договором було здійснено позичальником 12 червня 2017 року у розмірі 106,68 дол. США, 12 червня 2017 року за процентами в сумі 168,32дол.США( а.с.34-зворот-39).

Відповідно до умов п.1.5 Кредитного договору грошові кошти надавались шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , попередньо відкритий в АТ «УкрСиббанк», що спростовує доводи апелянта, що кошти ним не отримано.

Виписка по рахунку № НОМЕР_1 щодо зарахування грошових коштів в іноземній валюті в розмірі 27 000 доларів США, яка є первісним бухгалтерським документом є додатком до позовної заяви, та відповідно міститься в матеріалах справи(а.с.33-42,44).

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідком порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Звертаючись до суду з позовом банк посилався на те, що позичальник ОСОБА_1 виконував свої зобов`язання за договором не належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 19640,71 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 499 352,25 грн.(заборгованість по кредиту та процентах) та заборгованість по пені в сумі 43979,31 грн.

З метою досудового врегулювання спору банк надіслав вимогу позичальнику та поручителю про дострокове повернення кредиту, які залишились без реагування. На момент розгляду справи в суді першої інстанції сума заборгованості за кредитним договором не погашено.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції встановивши, що банк виконав умови договору належним чином, а відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе за договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов кредитного договору, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість в сумі 19640,71 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно в розмірі 499 352,25 грн. та заборгованість по пені в сумі 43979,31 грн.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання зобов`язання про сплату кредиту є підставою для стягнення з відповідачів у солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам та ґрунтується на законі, оскільки боржник ОСОБА_1 , отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України позичальник ОСОБА_1 солідарно з поручителем ОСОБА_2 мають нести цивільно-правову відповідальність за порушення зобов`язань за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі.

Під час судового розгляду даної справи АТ «УкрСиббанк» були надані належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 всупереч норм ст.ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду належні та допустимі докази, не довив їх переконливість, не спростував вимоги позивача. Обов`язок доказування за ЦПК України покладається на сторони. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції взяв до уваги як належний, допустимий і достатній доказ розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, який ні апелянтом, ні матеріалами справи не спростовується. Тобто, відповідачем ОСОБА_1 не надано власного розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство ( ст.ст.12,13,81 ЦПК України).

Тому доводи апелянта, що матеріали справи містять розрахунок заборгованості, що не узгоджується з умовами кредитного договору, наданий розрахунок заборгованості та виписка по рахунку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків співробітників банку, не надано до суду первісних бухгалтерських документів; банк не поінформував позичальника про можливі валютні ризики під час укладання кредитного договору є необгрунтованими з вищевказаних підстав.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст.ст.16,203,215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами позовні вимоги про визананя недійсним кредитного договору та договору поруки до суду не заявлено, договори кредиту та поруки в судовому порядку не оспорено, на теперішній час вони є чинними.

Договір про надання споживчого кредиту та договір поруки кредиту підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору; в тексті договору міститься повна інформація стосовно умов кредитування, які ОСОБА_1 тривалий час виконував з 2008 року.

При цьому ОСОБА_1 отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору.

Під час укладання Договору про надання споживчого кредиту №0 від 01 лютого 2008 року позичальник ОСОБА_1 з умовами договору погоджувався, на додаткових умовах не наполягав. Протягом строку з 01 лютого 2008 до 12 червня 2017 року сплачував заборгованість за основним боргом, а також по процентам, чим визнавав умови кредитного договору.

Відповідно до умов п.1.1. кредитного договору, позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та при їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного Договору.

За п. 5.2. кредитного договору передбачено, що банк може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до долара США), що спростовує доводи апелянта про незаконність нарахувань процентів.

Так, п. 7.13 кредитного договору передбачено, що позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свою можливість виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору для нього цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього договору він отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів»(а.с.15-21).

Таким чином, під час підписання кредитного договору, ОСОБА_1 мав можливість ознайомитись з умовами та відмовитись від його підписання, якщо його не задовольняли умови укладення кредитного договору. Позичальник також не був обмежений отримати кредит у національній валюті - гривні або звернутися для отримання кредиту до іншої банківської установи. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Однак, позичальник у встановленому порядку не відмовлявся від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором з 2008 року.

Кредитний договір укладений в письмовій формі, підписаний сторонами та скріплений печаткою банку.

Крім того, ОСОБА_1 дав згоду на забезпечення такого кредитного договору, надавши в іпотеку нерухоме майно.

При цьому ОСОБА_1 протягом тривалого часу (майже 9 років) з дня укладання споживчого кредиту, не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, не відмовлявся від виконання умов кредитного договору, не інформував банк про неможливість виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та частково виконував його умови, та лише 2019 року, заявив про те, що АКІБ «Укрсиббанк» не мав відповідних повноважень на здійснення валютних операцій та не був уповноваженим банком на здійснення валютних операцій на видачу кредиту в іноземній валюті резидентам України фізичним особам для використання на території України.

Разом з тим, НБУ надано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію від 24 грудня 2001 року № 75 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями. Невід`ємною частиною ліцензії є дозвіл від 19 листопада 2002 року № 75-2 з додатком, в якому наведено перелік операцій, що має право здійснювати АКІБ «УкрСиббанк» з валютними цінностями (а.с.13-14).

Отже, АТ «УкрСиббанк» на час укладення кредитного договору мав банківську ліцензію та дозвіл на право здійснювати банківські операції з валютними цінностями, тому посилання відповідача ОСОБА_1 щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України з підстав, пов`язаних з валютою кредитування, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, що не надає позивачу право на дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості до уваги не приймаються з нступних підстав.

Так, питання дострокового повернення кредиту за вимогою банку визначено умовами Розділу 6 кредитного договору. Умовами даного розділу передбачено направлення письмової вимоги про погашення простроченої заборгованості позичальнику на його адресу, а також умови виникнення у кредитора права вимагати достроковий повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків як у випадку отримання позичальником письмової вимоги з 32 календарного дня, так і у випадку неотримання з 41 календарного дня, про що було зазначено у письмових вимогах.

Внаслідок порушення відповідачами зобов`язань за кредитним договором позивач відповідно до ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» має право вимагати від відповідачів стягнення заборгованості за кредитним договором, за умови попереднього надіслання останнім відповідної письмової вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів, фактично чим змінюючи строк виконання основного зобов`язання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що банком, у відповідності до п.6.1.2 та п.6.2 договору було реалізовано право на дострокове повернення кредиту шляхом направлення відповідного листа на адресу позичальника та поручителя, яка зазначена в підписаних сторонами договорах.

Сам по собі факт не отримання стороною справи вимоги, якою банк, з дотриманням умов договору, надсилав вимогу за належною адресою, не може вважатися підставою для невизнання терміну виконання таким, що настав, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на адресу їх реєстрації.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий

Судді :