Справа № 723/1917/20
Провадження № 2/723/438/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючої судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , представник позивача ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя з урахуванням частки, що належить на праві особистої приватної власності, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя, -

встановив:

Позивачка ОСОБА_4 , інтереси якої представляє адвокат Поклітар Г.О., звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя з урахуванням частки, що належить на праві особистої приватної власності, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 19.11.2004 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2019 року було розірвано.

Зазначала, що під час шлюбу 07.08.2014 року подружжя придбали домоволодіння, що складається з: житлового будинку - літ. «А», сараїв - літ. «Б, В», вбиральні літ. «Г», гаража літ. «Д», криниці - №1, огорож - №2, 3, 4, 5 та земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (кадастровий номер :02:001:0010), які розташовані в АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_4 відповідно до договорів купівлі-продажу, укладених 07.08.2014 року. Сукупна вартість домоволодіння та присадибної земельної ділянки складає 486754 грн.

Вказує, що для придбання зазначених домоволодіння та земельної ділянки вона витратила особисті кошти у сумі 332815 грн., вилучені від продажу належної їй трикімнатної квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 18.06.2014 року.

Вважає, що її частка особистої власності у домоволодінні та земельній ділянці по АДРЕСА_1 становить 68/100, а оскільки частка, що залишилась 32/100 є спільною сумісною власністю подружжя, то кожному з подружжя належить по 16/100, отже, її частка особистої власності у домоволодінні та земельній ділянці складає 84/100, а розмір частки ОСОБА_2 складає 16/100.

Зазначає, що ОСОБА_2 забезпечений житлом, так як є співвласником квартири АДРЕСА_3 , де і проживає.

Також зазначає, що оскільки розмір частки ОСОБА_2 у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельній ділянці складає 16/100 і є незначною, виділ цих часток є неможливим, а спільне володіння і користування цим майном також є неможливим, внаслідок неприязних стосунків між колишнім подружжям, вважає, що право власності на спірне нерухоме майно необхідно визнати за нею та присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 16/100 домоволодіння у розмірі 131290,08 грн. та грошову компенсацію вартості 16/100 земельної ділянки у розмірі 32075,68 грн.

В зв`язку з цим позивачка просить визначити, що її частка у спільному майні подружжя з урахуванням частки, що належить їй на праві особистої приватної власності становить 84/100 житлового будинку та 84/100 земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 ; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 16/100 житлового будинку та 16/100 земельної ділянки, що розташовані в АДРЕСА_1 ; присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 16/100 житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку - літ. «А», сараїв - літ. «Б, В», вбиральні літ. «Г», гаража літ. «Д», криниці - №1, огорож - №2, 3, 4, 5, в розмірі 131290,08 грн. та грошову компенсацію вартості 16/100 земельної ділянки (кадастровий номер :02:001:0010), що розташована в АДРЕСА_1 , в розмірі 32075,68 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати.

03.07.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ватаманюк Ю.М. надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_4 , в якому зазначив, що вважає позовні вимоги надуманими, неправдивими і такими, що не відповідають дійсності, тому він та його довіритель ОСОБА_2 заперечують проти їх задоволення повністю. Зазначив, що дійсно під час шлюбу подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбали за власні сімейні кошти житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, які знаходяться в АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстрували за ОСОБА_4 . Вважає, що позивачкою не відображено факт та не наведено доказів, що саме кошти від продажу її власної квартири були залучені для купівлі спільного сумісного майна подружжя, а також вказує, що позивачкою не врахована та обставина, що ОСОБА_2 особисто отримав в борг за договором позики від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 19500 дол. США (станом на 20.06.2014 року 230685 грн.) для придбання зазначених домоволодіння та земельної ділянки. Тому просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

23.07.2020 року від представника позивачки ОСОБА_4 - адвоката Поклітар Г.О. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що доводи відповідача про те, що він позичав грошові кошти в сумі 19500 дол. США для придбання житлового будинку в АДРЕСА_1 , не відповідають дійсності, оскільки з часу укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 шлюбу останній ніде не працював та не здійснював підприємницької діяльності, тому у нього не було доходів, щоби позичати та повертати борг, а ОСОБА_5 , у якого нібито позичав грошові кошти ОСОБА_2 , також ніде не працював та не здійснював підприємницької діяльності, тобто не мав що позичати, тому ОСОБА_4 заперечує факт отримання ОСОБА_2 грошей у ОСОБА_5 20.06.2014 року за договором позики та розписки, які вважає сфальсифікованими. Крім того, зазначала, що ОСОБА_4 з 2004 року здійснювала підприємницьку діяльність, брала значні позики в банку під заставу житлового будинку батька ОСОБА_6 , за рахунок чого заощадила кошти та матеріальні цінності (товар), що не потребувало отримання позик від сторонніх осіб для придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки. Також зазначила, що за пів року до придбання спірного нерухомого майна ОСОБА_4 продала придбане у шлюбі торговельне місце у торговельному комплексі МПП «Кордо» в м. Чернівці за 29142 грн. (3640 дол. США). Просила позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачки адвокат Поклітар Г.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 2004 року. До цього, а саме в 1999 році придбала 3-кімнатну квартиру в АДРЕСА_4 , яку продала для купівлі спірних житлового будинку та земельної ділянки. Вона з 2004 року здійснювала підприємницьку діяльність, торгувала на Калинівському ринку в придбаному в 2006 році магазині, для придбання якого взяла кредит в банку під заставу будинку батьків. Даний магазин в грудні 2013 року продала за 3640 доларів США. В магазині вона здійснювала продаж весільних суконь, тканин та інших пов`язаних товарів. Відчужуючи магазин, вона продала і весь товар в ньому на суму 2800 доларів США. Кредит сплачений до того, як продала магазин. Після продажу магазину вона припинила підприємницьку діяльність і їхала в Росію з батьками та відповідачем, де продавали плаття. Для придбання будинку та земельної ділянки були використані кошти від продажу магазину, товару, власні заощадження в сумі близько 5 тис.дол. США та всі кошти від реалізації квартири. Дана квартира була продана саме для отримання коштів на придбання спірного будинку із земельною ділянкою. Коштів для їх придбання не позичали, в тому числі і у ОСОБА_5 , як про це зазначає відповідач. Про договір позики між ними їй стало відомо під час розгляду судом даної справи. Потреби позичати кошти на придбання будинку не було. Про те, що спірний будинок продається дізналися її батьки, які проживають неподалік, в січні 2014 року. Тоді домовилися з колишнім власником, що останній зачекає, доки продасть квартиру. Кошти за будинок його власнику передавали її батьки, оплата проводилася в гривнях, так як таку валюту отримала від продажу квартири. Відповідач як чоловік надавав згоду на придбання будинку та земельної ділянки. За час перебування в шлюбі відповідач ніде не працював, не займався підприємницькою діяльністю, доходів не отримував. Він возив доньку в садок, до школи. Він їхав за кордон, пробував переганяти машини для продажу, однак в нього це не вийшло, придбаний в 2013 році автомобіль так і залишився у нього до цього часу. Після продажу магазину вони їхали цим автомобілем в Росію, куди везли на продаж весільні плаття. Ремонт автомобіля здійснював відповідач, для цього вона також давала йому кошти, які і на витрати, пов`язані з доглядом за донькою. У відповідача не було заощаджень, доходів, тому він не мав з чого повертати борг за позикою, на отримання якої посилається. В даний час з відповідачем існують неприязні стосунки, через що спільне проживання в будинку неможливо. Виділ в натурі частки відповідача 16/100 будинку є неможливим згідно висновку експерта. Дана частка є незначною. Відповідач має інше житло, в якому проживає, тому вважає, що наявні підстави для припинення права власності відповідача на частку 16/100 із сплатою йому компенсації.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що з позивачкою перебували в шлюбі з 2004 року по 2018 рік, мали спільний бюджет. Він їздив за кордон, там заробляв гроші, а також купляв автомобілі і переганяв для реалізації як водій, їх було більше 20, заробіток від однієї машини 1-2 тис. доларів. Зароблені кошти вносив на рахунки в банках, які мав в 2013, 2014 роках. З часу одруження вони з позивачкою проживали в її квартирі, однак разом робили ремонти, він приймав участь в утриманні квартири. Крім того, він займався доглядом за дитиною, возив її в садок, школу, на гуртки. Коли донька була маленька, вони наймали няньку. Спірний будинок перед придбанням оглядали, це був єдиний будинок, який вони дивилися, щоб купити. Придбали за кошти його і дружини, на той момент він позичив гроші на бізнес та для придбання будинку. За будинок розраховувалися батьки позивачки, які прийшли і взяли гроші, що у них зберігалися. Він в той час був за кордоном. Після того оформили договір купівлі-продажу в нотаріуса. Серед цих грошей були й ті, що він позичив. Від батьків позивачки йому відомо, що будинок придбали за 70 тис.дол. США. Він давав в нотаріуса згоду на придбання будинку. Розрахунок за будинок був проведений після продажу квартири. Не заперечує, що квартира були особистою власністю позивачки, однак кошти від її реалізації не були вкладені в придбання будинку, ці кошти вони проїли. Магазин був придбаний за кредитні кошти, в погашенні якого він також приймав участь коштами від заробітків. Його продали перед продажем квартири за 30 тис.дол.США, товару для продажу не було. В даний час стосунки з позивачкою відсутні. Договір позики та розписку писав ОСОБА_7 , в якого позичив гроші. Позичені кошти зберігав в квартирі, їх повернув, але не пам`ятає коли. У них з позивачкою була велика сума грошей на придбання будинку, але суму не знає. Квартира, в якій проживає, не є його власністю, в ній лише зареєстрований.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Ватаманюк Ю.М. в судовому засіданні пояснив, що вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, вважає, що позивачкою не доведено, що кошти від продажу її особистої квартири використані на придбання будинку. Даний позов з`явися через те, що його довіритель намагається в судовому порядку реалізувати своє право на користування будинком. Зі змісту договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки вбачається, що ОСОБА_2 надавав згоду на їх придбання, частки подружжя в придбаному майні не визначалися, що свідчить про придбання спірного майна за спільні кошти подружжя.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали, справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.11.2004 р., який розірвано рішенням суду від 23.12.2019 р.

З копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.06.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрованого в реєстрі за №981, вбачається, що ОСОБА_4 продала квартиру під АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.03.1998 року за реєстровим номером 1-915. Продаж квартири продавцем ОСОБА_4 вчинено за 332815 грн.

З договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 07.08.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1282, вбачається, що ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 придбала житловий будинок під АДРЕСА_1 , який складається з: житлового будинку - літ. «А», сараїв - літ. «Б, В», вбиральні літ. «Г», гаража літ. «Д», криниці - №1, огорож - №2, 3, 4, 5, що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25292077 від 07.08.2014 року. Продаж будинку вчинено за 418837 грн.

З договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 07.08.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скінтей Ю.І. та зареєстрованого в реєстрі за №1283, вбачається, що ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 придбала земельну ділянку під номером НОМЕР_1 , площею 0.1928 га, кадастровий номер :02:001:0010, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану по АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25293623 від 07.08.2014 року. Продаж земельної ділянки вчинено за 67917 грн.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна: житлового будинку (літ. «А») загальною площею 195,50 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0.1928 га, розташованих в АДРЕСА_1 ринкова вартість становить 1021036 грн., з яких: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами 820563 грн. та земельна ділянка 200473 грн.

Відповідно до висновку №519 судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2020 року внаслідок нестачі площі житлового будинку літ. «А», що належить власнику 16/100 часток будинковолодіння, поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки по АДРЕСА_1 у співвідношенні 84/100 - одному співвласнику та 16/100 іншому співвласнику технічно неможливий. Оскілько поділ в натурі зазначеного житлового будинку у співвідношенні 84/100 - одному співвласнику та 16/100 іншому співвласнику не надається можливим, варіанти поділу земельної ділянки у співвідношенні 84/100 та 16/100 не надаються.

З копії свідоцтва про право власності на житло виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради 12.05.1999 року вбачається, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , що також підтверджується відповіддю Департаменту житлово-комунального господарства міської ради №03/01-18/1519 від 14.04.2020 року на адвокатський запит ОСОБА_1 .

З копій витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України вбачається, що ОСОБА_4 05.05.2004 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, Код КВЕД 52.62.0 роздрібна торгівля з лотків та на ринках.

З копії договору купівлі-продажу, посвідченого 04.12.2013 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Пентелюк Т.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №2367, вбачається, що ОСОБА_4 продала майнове право на торговельне місце, яке обладнане в приміщенні навчально-виставкового торговельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що обліковується на балансі МПП «Кордо» за адресою: АДРЕСА_5 . Право власності продавця на відчужуване торговельне місце підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 23.06.2006 року за реєстровим №2474. Продаж вчинено за 29140 грн.

З копії договору кредитної лінії №2006/840-МК/120 від 22.06.2006 року вбачається, що ВАТ КБ «Надра» відкрило ОСОБА_4 кредитну лінію в сумі 50000 дол. США терміном на 60 місяців з 22.06.2006 року по 21.06.2011 року, зі сплатою 15% річних. В забезпечення зобов`язань по цьому договору майнові поручителі ОСОБА_6 та ОСОБА_12 передали банку в іпотеку нерухомість будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_12 є батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В межах договору кредитної лінії №2006/840-МК/120 від 22.06.2006 року позичальнику ОСОБА_4 надавалися транші у розмірі 6000 дол. США 5000 дол. США 14000 дол. США в межах строку дії договору, що підтверджується відповідними додатковими угодами.

Виконання позичальником ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором підтверджується відповідними квитанціями за 2006 2010 роки.

Відповідно до копії договору позики від 20.06.2014 року, оригінал якого надано відповідачем для огляду в судовому засіданні, ОСОБА_5 надав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 19500 доларів США, які позичальник ОСОБА_2 зобов`язується повернути до 21.06.2017 року. Зі змісту договору вбачається, що він укладений з повідомлення близьких родичів сторін договору про вчинення даної угоди.

Відповідно до копії розписки від 20.06.2014 року, оригінал якої надано відповідачем для огляду в судовому засіданні, ОСОБА_2 дає дану розписку про те, що отримав у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 19500 доларів США, які зобов`язується повернути в строк до 21.06.2017 р. З тексту розписки вбачається, що вона написана з повідомлення близьких родичів сторін договору про вчинення даної угоди. Розписка підписана позичальником ОСОБА_2 та позикодавцем ОСОБА_5 .

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.07.2020 р. ОСОБА_5 не був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за період з 01.04.2011 р. по 30.06.2014 р. ОСОБА_5 не отримував доходів крім 200 грн. благодійної виплати в 2011 році.

З копії паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_2 вбачається, що протягом 2011-2013 років він десять разів виїжджав за межі України на нетривалий період, переважно на один день. В подальшому виїзд за кордон був протягом дня в 2015 р., близько місяця в 2017 році, на один день в 2018 році.

Згідно договору №2497924 від 13.12.2012 р. ОСОБА_2 було відкрито поточний рахунок в національній валюті в ПАТ «Державний ощадний банк України».

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» за період з 18.03.2014 р. по 24.04.2014 р. вбачається, що надходження становили суму 9179 грн. від поповнень карткового рахунку та зарахувань переказів, які були витрачені держателем картки шляхом зняття готівки.

Позивачкою ОСОБА_4 згідно квитанції №97 від 28.10.2020 р. внесено на депозитний рахунок суду 163365,80 грн., як компенсацію вартості частки ОСОБА_2 у спільному майні.

Свідок ОСОБА_13 в суді дала показання про те, що є рідною сестрою позивачки ОСОБА_4 .. З часу одруження сестри з ОСОБА_2 останній не працював, часто вживав алкоголь, вони жили в квартирі сестри. Сестра здійснювала торгівлю весільними платтями в придбаному магазині на ринку «Добробут». До 2014 року торгівля йшла добре. Коли ОСОБА_4 продала магазин, то принесла гроші на збереження до батьків, бо хотіла купити будинок. Кошти від продажу квартири також дала батькам. Батьки, дізнавшись у ОСОБА_14 , що він має намір продати будинок, домовилися про купівлю після того, як сестра продасть квартиру. Питаннями купівлі будинку займалися батьки. Доходи в ОСОБА_2 були від коштів, які давала йому сестра на дитину та машину. Про гроші, що він позичив, вона дізналася від сестри після судового засідання. Стосунки між сторонами в даний час недоброзичливі, ворожі. Відповідач застосовував до сестри фізичне насильство, однак та не зверталася з цього приводу в поліцію. Їй відомо, що відповідач проявляє агресію до доньки, яка не бажає, щоб він жив разом з ними. Їй відомо, що будинок і земельна ділянка куплені за суму приблизно 40 тис.дол.США, квартиру сестра продала приблизно за 30 тис.доларів. Відповідач один раз їхав за кордон за машиною, пригнавши, розбив її. За донькою сторін, коли та була маленька, доглядала сестра відповідача як нянька, а коли переїхали жити в с.Тисовець, то відповідач возив дитину в школу, сестра йому давала гроші. ОСОБА_15 знає особисто, вважає, що він не міг позичити відповідачу гроші через матеріальний стан.

Свідок ОСОБА_16 в суді дала показання про те, що позивачка є її давньою знайомою, яка проживала з відповідачем в своїй квартирі по АДРЕСА_6 . Цю квартиру продали для придбання будинку, як і магазин на ринку «Добробут», в якому позивачка торгувала сукнями. ОСОБА_17 офіційно не працював, крім того, що возив дитину в школу, нічим більше не займався. Будинок купили в 2014 році. В подальшому вони розлучилися, бо стосунки зіпсувалися, відповідач застосовував фізичне насильство, вживає алкоголь. Через це не можуть проживати разом в будинку. Вони часто зустрічалися і вона неодноразово бачила відповідача в стані алкогольного сп`яніння. Він один раз придбав за кордоном автомобіль і тут його розбив. Від ОСОБА_18 їй відомо, що квартира були продана за суму близько 30 тис.доларів, а будинок куплений за 40,5 тис.доларів, чи ввійшла сюди вартість земельної ділянки, їй невідомо. Будинок для придбання знайшли батьки ОСОБА_18 , вели перемови з продавцем, гроші ОСОБА_18 зберігала в батьків, вважала це безпечним. Стосунки між сторонами зіпсувалися під час проживання в будинку, після сварки в листопаді 2019 року відповідач пішов жити до своїх батьків.

Свідок ОСОБА_19 в суді дав показання про те, що позивачка є його матір`ю. Відповідач погано ставився до мами, вживав алкоголь, ображав, бив маму, він неодноразово розбороняв. Відповідач не працював, один раз поїхав за кордон, щоб пригнати машину на реалізацію. Він возив доньку в школу, для чого мама давала гроші. Мама торгувала на базарі. Хотіла купити будинок в селі, для цього продала магазин та квартиру. Дід з бабою домовлялися з продавцем будинку про придбання будинку і щоб той почекав, доки продасться квартира, а в подальшому розраховувалися, оформляли документи. Квартиру продавали протягом 3-4 місяців. Мама розлучилася з відповідачем через те, що він вживав алкоголь і застосовував фізичне насильство. Він не живе в будинку ще до розлучення. В даний час між ними погані стосунки, він продовжує вживати алкоголь, ображає маму, їхня спільна донька не бажає, щоб він проживав разом з ними. Будинок купили майже за 500 тис.грн., не знає, чи в цю суму ввійшла вартість земельної ділянки. Квартиру мама продала приблизно за 30 тис.доларів. ОСОБА_5 знає як колегу відповідача, той приходив, коли вони жили в квартирі в м.Чернівці. Вважає, що останній не міг позичити 20 тис.доларів, так як не міг мати таких грошей, бо є інвалідом, знімає кімнату в гуртожитку. Про дані кошти стало відомо, коли розпочалася дана справа в суді.

Свідок ОСОБА_5 в суді дав показання про те, що в 2014 році ОСОБА_2 звернувся до нього з тим, що потрібні гроші, бо хоче купити маєток. Він позичив йому 19,5 тис. доларів США на 3 роки. ОСОБА_2 взяв в нього паспорт і сказав, що складе договір. ОСОБА_2 дав розписку. Він передав гроші після того, як ознайомився з договором. Після передачі грошей він приходив в гості до ОСОБА_2 , коли той жив з ОСОБА_18 в Чернівцях, а також в с.Тисовець, останній раз був у них 4-5 років назад. При цьому він ніколи не розмовляв з ОСОБА_18 про позичені гроші, бо була така домовленість. Не знає, чи ОСОБА_2 говорив дружині про позику грошей, він особисто не брав в неї згоди на позику. ОСОБА_2 розрахувався з ним повністю, про це складався документ. Гроші повернуто в 2017 році, повертав частинами, суми на пам`ятає. Він мав кошти, щоб позичити, так як їздив за кордон, приганяв машини. В 2009 році він переніс інсульт, тоді ж встановили 2 групу інвалідності, а чотири роки тому його перевели на 3 групу інвалідності. ОСОБА_17 писав розписку від руки в його присутності ручкою на папері, він лише розписався в ній. Це було тоді, коли передав йому гроші. Розписку писали один раз. Розписка про передачу в позику коштів зберігається в ОСОБА_2 .

Згідно ч.1, ч.3 ст.368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами 1,3 ч.1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно частини 7 цієї ж статті якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно положень ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

2. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

На відповідність зазначеним правовим нормам наявними по справі доказами судом встановлено, що за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі ними 07.08.2014 року було придбано житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Згідно договорів купівлі-продажу вказаних об`єктів нерухомості за них було сплачено наступні кошти: 418837 грн. за житловий будинок та 67917 грн. за земельну ділянку, а всього 486754 грн. Вказані обставини не оспорюються відповідачем.

Позивач вказує, що для придбання вказаного нерухомого майна були використані кошти в сумі 332815 грн., отримані від продажу квартири, що належала їй на праві особистої власності і була придбана до укладення шлюбу з відповідачем. Тому частка у житловому будинку та земельній ділянці, що пропорційна вказаній сумі коштів, є її особистою приватною власністю.

Суд, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, вважає, що позивачкою доведено достатніми, безсумнівними та беззаперечними доказами ту обставину, що кошти від продажу належної їй квартири були використані для придбання спірних житлового будинку і земельної ділянки. Про це свідчать наступні факти:

- незначний часовий проміжок між датою укладення договору про продаж квартири, який мав місце 18.06.2014 року, та датою укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які відбулися 07.08.2014 року, після виготовлення необхідної документації;

- відсутність у сторін станом на 18.06.2014 р. грошових чи інших майнових зобов`язань, для виконання яких могли б бути використані отримані від продажу кошти. На наявність таких обставин не вказували ні сторони, ні свідки в судовому засіданні;

- не встановлено в судовому засіданні даних про придбання сторонами по справі будь-якого майна вартістю, що відповідає сумі коштів від продажу квартири.

Відповідач заперечує ту обставину, що кошти від продажу квартири були використані на придбання спірного майна, вказуючи на те, що ці гроші проїли. Однак не навів жодного доказу на підтвердження того, що кошти від продажу квартири чи їх частина були використані на певні потреби сім`ї.

Поясненнями позивачки, відповідача, свідків встановлено, що позивачка здійснювала підприємницьку діяльність, отримувала доходи, отриманий в банку кредит погашено в строк, встановлений договором. В грудні 2013 р. нею було продано торговельне місце на ринку. Як позивач, так і відповідач вказували, що у них були заощаджені кошти для придбання будинку. Наведене дає підстави для висновку, що кошти від продажу квартири не були єдиним надходженням сторін, як подружжя на той час, і існувала необхідність у використанні їх на потреби сім`ї чи інші витрати через відсутність інших доходів чи заощаджень.

Суд критично оцінює докази відповідача про те, що для придбання спірного житлового будинку він позичив за договором позики у ОСОБА_5 19,5 тис.доларів США внаслідок їх суперечності, через що вони викликають обґрунтовані сумніви в існуванні обставин, на які посилається відповідач.

Так, згідно умов договору позики він укладений з повідомлення близьких родичів сторін договору про вчинення угоди. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні позивачка дізналася про дану позику лише під час судового розгляду даної справи. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що розписку і договір писав ОСОБА_5 . Разом з тим, згідно показань свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні оформленням договору позики займався ОСОБА_2 , а розписку про передачу коштів останній писав власноручно ручкою на папері, що суперечить поясненням відповідача та самій розписці. Крім того, свідок давав суперечливі показання щодо кількості написаних розписок, не міг вказати які суми з якою періодичністю отримував від ОСОБА_2 в повернення позики. Викликає сумніви спроможність ОСОБА_5 надати в позику 19,5 тис.дол.США з огляду на те, що згідно письмових доказів він не отримував доходів за три останні роки, що передували договору позики, не був зареєстрований як підприємець, а згідно показань в судовому засіданні на час договору позики він був особою з інвалідністю 2 групи. При таких обставинах звертають на себе увагу умови договору позики, відповідно до яких кошти надаються на 3 роки без будь-якої оплати за користування ними.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Тобто, якщо ОСОБА_2 взяв кошти в позику за договором від 20.06.2014 р., як він стверджує на придбання житлового будинку, то відповідно до закону ці кошти є власністю подружжя, а не його внеском як особистою власністю в придбання майна.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про те, що кошти від продажу квартири в сумі 332815 грн. повністю були використані для придбання житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , і становлять розмір внеску у придбання цього майна за рахунок належних їй на праві особистої власності коштів, а тому частка у майні, пропорційна вказаній сумі, є особистою приватною власністю позивачки.

Так як житловий будинок та земельна ділянка були придбані за кошти в загальній сумі 486754 грн., то сума 332815 грн. становить 68/100, і саме такою є частка особистої приватної власності позивачки. Решта 32/100 є часткою в спільному сумісному майні подружжя. Виходячи із рівності часток подружжя в майні, то сторонам по справі належить по 16/100 в спільному сумісному майні, яким є спірні житловий будинок та земельна ділянка.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення за позивачкою частки у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 84/100 підлягають задоволенню.

Позивачка просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 16/100 житлового будинку та земельної ділянки з присудженням йому грошової компенсації їх вартості, посилаючись на те, що його частка є незначною, не може бути виділена в натурі, що підтверджується висновком експерта; спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим внаслідок неприязних стосунків; таке припинення не завдасть шкоди інтересам відповідача, так як він є співвласником іншого житла, в якому фактично проживає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 р. по справі №344/8200/14-ц зазначила, що оскільки після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку ст..364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання , водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою КМУ від 8.12.2010 р. №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Суд вважає, що доводи, наведені позивачкою, є підтверджені відповідними доказами, відповідачем не спростовані, тому позовні вимоги підлягають задоволенню щодо житлового будинку, так як частка відповідача в ньому є незначною, не може бути виділена в натурі внаслідок нестачі площі для забезпечення вимог п.5.17 ДБН В.2.2-15-2019, спільне проживання сторін в ньому без поділу є неможливим внаслідок неприязних відносин, існування яких підтверджено в судовому засіданні. Припинення права власності на 16/100 житлового будинку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, так як він має у спільній власності з іншими особами, які є його близькими родичами, інше житлове приміщення (квартиру), в якій фактично проживає. Як компенсацію припинення права власності відповідача на частку в житловому будинку слід присудити компенсацію в розмірі 131290,08 грн., розмір якої відповідачем не оспорювався.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на 16/100 земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 р. по справі №908/1754/17 зазначила, що необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливими, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідного співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд вважає не доведеним позивачкою, що частка відповідача в земельній ділянці є незначною і не може бути виділена в натурі, а також, що земельна ділянка є неподільною. З наданого позивачкою висновку експерта вбачається, що оскільки поділ в натурі житлового будинку у співвідношенні 84/100 - одному співвласнику та 16/100 іншому співвласнику не надається можливим, варіанти поділу земельної ділянки у співвідношенні 84/100 та 16/100 не надаються. Також зазначено, що внаслідок нестачі площі житлового будинку, що належить власнику 16/100 часток будинковолодіння, поділ в натурі земельної ділянки у співвідношенні 84/100 - одному співвласнику та 16/100 іншому співвласнику технічно неможливий.

Суд не погоджується з такими висновками, так як неможливість поділу і виділення в натурі пов`язано із нестачею площі житлового будинку, що належить власнику 16/100 будинковолодіння.

Як вбачається з договору купівлі продажу площа земельної ділянки становить 0,1928 га, або 1928 кв.м.

Частка відповідача в земельній ділянці становить 16/100, що становить 0,0308 га або 308 кв.м.

Так, з висновку експерта вбачається, що загальна площа основної частини житлового будинку (без врахування приміщень підвалу і гаража) становить 195,5 кв.м., при цьому площа приміщень на другому поверсі будинку становить 88,40 кв.м. Площа підвалу - 6,8 кв.м., гаража 22.6 кв.м. Згідно технічного паспорта площа сарая літ. «Б» складає 23,9 кв.м., сарая літ. «В» - 17.10 кв.м., вбиральні літ. «Г» - 2 кв.м. Таким чином, під вказаними будівлями площа земельної ділянки становить 179,5 кв.м., що становить 9.31% від всієї площі спірної земельної ділянки. На думку суду, є очевидним, що розмір спірної земельної ділянки в декілька разів перевищує необхідний для обслуговування житлового будинку.

Крім того, площа земельної ділянки, яка відповідає частці відповідача, перевищує ту площу, яка зайнята існуючими будівлями, що дає підстави припускати можливість використання цієї частки під будівництво окремого житлового будинку.

Позивачем не надано доказів, що спірна земельна ділянка повністю є необхідною для обслуговування існуючого житлового будинку, що виключає її поділ і виділ в натурі частки відповідача розміром 16/100.

Позивачем не зазначено обставин, які унеможливлюють спільне володіння і використання сторонами як співвласниками земельної ділянки та не надано доказів та підтвердження наявності таких обставин.

Отже, відсутність обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України для припинення права відповідача на 16/100 земельної ділянки фактично встановлює неприпустимість такого припинення, так як воно завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, як співвласника.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 на 16/100 земельної ділянки з присудженням йому компенсації вартості вказаної частки, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачкою понесені наступні судові витрати: 10210,40 грн. по сплаті судового збору, 5000 грн. на залучення експерта, 2700 грн. на залучення спеціаліста оцінювача, 58500 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачкою заявлено чотири позовних вимоги (без врахування вимог про присудження компенсації вартості часток, які не є самостійними, а випливають із вимог про припинення права на частки), три з яких судом задовольняються, то за принципом пропорційності до стягнення підлягає 57307,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,4,5,12,13,76,81,141,263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 , представник позивача ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя з урахуванням частки, що належить на праві особистої приватної власності, припинення права власності на частку у спільному майні подружжя задовольнити частково.

Визначити частку ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, а саме: у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 195,50 кв.м., житловою площею 133,4 кв.м., сараїв літ. «Б», «В», вбиральні літ. «Г», гаражу літ. «Д», криниці №1, огорожі №2,3,4,5, у розмірі 84/100.

Визначити частку ОСОБА_4 у спільному майні подружжя, а саме: у земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:001:0010, що знаходиться у АДРЕСА_1 , у розмірі 84/100.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 16/100 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 195,50 кв.м., житловою площею 133,4 кв.м., сараїв літ. «Б», «В», вбиральні літ. «Г», гаражу літ. «Д», криниці №1, огорожі №2,3,4,5, на користь співвласника ОСОБА_4 .

Присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 16/100 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , у розмірі 131290,08 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати в сумі 57307,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2021 року.

Суддя