У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1734/20

27 вересня 2021 року м. Надвірна

Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади, як представника органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади про визначення місця проживання дитини.

Через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката О.І. Войнаровської, поступила заява про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, а саме заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну фактичного місця проживання в Україні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_1 (ідентифікаційний код громадянина Королівства Іспанія № НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 348/1734/20; та заборонити ОСОБА_2 вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, крім як до Королівства Іспанія, без згоди батька ОСОБА_1 (ідентифікаційний код громадянина Королівства Іспанія № НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 348/1734/20.

В обґрунтування заяви зазначає, що на даний час є ризик того, що ОСОБА_2 вдасться до самочинної зміни фактичного місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька ОСОБА_1 , що значною мірою ускладнить ефективний захист прав та інтересів дитини. Вказаний ризик стає очевидним, так як 14 вересня 2021 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області винесено заочне рішення у справі № 344/6604/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Переріслянської сільської ради ОТГ, про забезпечення повернення дитини до Королівства Іспанії. Даним рішенням позов ОСОБА_1 задоволено: визнано незаконним вивезення та утримування ОСОБА_2 на території України малолітньої дитини; зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 до місця постійного проживання в Королівство Іспанія протягом десяти днів з дати отримання повного тексту рішення; якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов`язати передати Дитину Відповідачу для забезпечення повернення дитини до держави ОСОБА_2 постійного проживання; якщо ОСОБА_2 відмовиться передавати дитину, відібрати дитину і передати ОСОБА_1 для забезпечення повернення дитини до Королівства Іспанія. При цьому суд ухвалив допустити негайне виконання цього рішення в частині повернення дитини до Королівства Іспанія. А тому, ОСОБА_1 вважає, що існує високий ризик того, що ОСОБА_2 буде переховуватися разом з дитиною для уникнення виконання вищезазначеного судового рішення про повернення дитини в Іспанію. Позивач може безперестанку змінювати місце проживання дитини і переїжджати з одного населеного пункту в інший в межах України. Більше того, позивач має змогу безперешкодно вивезти дитину за кордон, а для перетину кордону з дитиною ОСОБА_2 не потребує нотаріальної згоди відповідача як батька, оскільки відповідач є іноземцем.

Позивач ОСОБА_2 схильна до дій, спрямованих на протиправне переміщення дитини. 30 серпня 2020 року, ОСОБА_2 незаконно вивезла дитину з Іспанії як держави постійного проживання та незаконно утримувала її на території України. Всі дії відбулися без відома і згоди батька дитини, в порушення норм міжнародного і національного права. Факт міжнародного викрадення ОСОБА_2 дитини встановлений ухвалою Слідчого суду першої інстанції № 1 Гечо, Королівстві Іспанія, від 02 лютого 2021 року № 488/2020 та вищезгадуваним заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2021 року у справі № 344/6604/21. Тому вважає, що ймовірність переховування і зміни фактичного місцезнаходження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 безпосередньо впливає на розгляд даної справи.

У відповідності до ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та матеріали додані до зазначеної заяви, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При вирішенні спору між батьками дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Виходячи з положень ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених частиною 1 статті 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.150 ППК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України. Пунктами 3,4 Правил визначені підстави виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку. Виїзд дитини з України здійснюється у супроводі обох батьків або у супроводі одного із батьків за згодою другого. Підпунктами 2-4 п.4 Правил визначені умови, за яких виїзд дитини здійснюється без згоди другого з батьків.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил).

Зокрема, Правилами передбачено, що нотаріально посвідчена згода не потрібна, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який відсутній у пункті пропуску. Водночас, якщо дитина не є громадянином України, зазначена згода також не потрібна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади, як представника органу опіки і піклування про визначення місця проживання дитини.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. В якій просив заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну фактичного місця проживання в Україні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_1 (ідентифікаційний код громадянина Королівства Іспанія № НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 348/1734/20; та заборонити ОСОБА_2 вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, крім як до Королівства Іспанія, без згоди батька ОСОБА_1 (ідентифікаційний код громадянина Королівства Іспанія № НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 348/1734/20.

Отже, при розгляді даної справ суд насамперед виходить з інтересів самої дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що оскільки між сторонами дійсно виник спір стосовно визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або призведе до неефективного захисту оспорюваних прав, а тому заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну фактичного місця проживання в Україні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №348/1734/20. Також заборонити ОСОБА_2 вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, крім як до Королівства Іспанія, без згоди батька ОСОБА_1 (ідентифікаційний код громадянина Королівства Іспанія № НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 348/1734/20.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150,152,153, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката О.І.Войнаровської про забезпечення позову - задовільнити.

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вчиняти будь-які дії, спрямовані на зміну фактичного місця проживання в Україні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_1 (ідентифікаційний код громадянина Королівства Іспанія № НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 348/1734/20;

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, крім як до Королівства Іспанія, без згоди батька ОСОБА_1 (ідентифікаційний код громадянина Королівства Іспанія № НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 348/1734/20.

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення до виконання ухвали - один рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити учасникам справи - для відома та виконання.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського Апеляційного суду безпосередньо або через Надвірнянський районний суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Міськевич О.Я.