РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2021 Провадження №2/425/133/21

Справа №425/31/21

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Мирошникової О.Ш., за участю секретаря судового засідання Кулішової О.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Воронка В.В.,

відповідача ОСОБА_2 , неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 - позивач, до

ОСОБА_2 - відповідач,

Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради - треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,

про виключення запису про позивача як батька з актового запису про народження дитини, та

ухвалив це рішення про таке:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

1. 11.01.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про виключення запису про позивача як батька з актового запису про народження неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина).

Позивач обґрунтовує вимоги таким:

-після укладення у 2015 році шлюбу з відповідачем він подав до органу ДРАЦС заяву про визнання ним батьківства щодо дитини, яка є дочкою відповідача; подання такої заяви є фактичним усиновленням дитини позивачем;

-позивач не є батьком дитини, сама дитина ніколи не називала його батьком, відповідач не заохочувала її до порозуміння з позивачем;

-до правовідносин щодо виключення запису про батька можна застосувати аналогію закону із визнанням усиновлення недійсним, оскільки у сімейному законодавстві України є прогалини щодо регулювання цих відносин.

2.26.01.2021, 18.03.2021 представник третьої особи ВДРАЦС по містах Рубіжне та Хрустальний Східного МУ МЮ (м. Харків) подала до суду клопотання, у яких проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

3.18.02.2021 представник третьої особи ССД РМР подала до суду письмові пояснення, у яких проти позовних вимог заперечувала з таких підстав:

-інститут визнання батьківства відрізняється від усиновлення наявністю між дитиною та батьком кровного споріднення, а позивач плутає ці поняття;

-особа, записана батьком дитини не має права оспорювати батьківство, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком;

-у справі немає достатніх доказів, що підтверджують відсутність кровного споріднення позивача та дитини.

4.Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, оскільки дитина не спілкується з позивачем і ніколи не вважала його своїм батьком.

5.Неповнолітня дитина ОСОБА_3 у судовому засіданні висловила думку, що бажає задоволення позову, оскільки вона не сприймає позивача як свого батька, у неї є біологічний батько, який із нею спілкується в соціальних мережах та надає їй матеріальну допомогу.

6.24.03.2021 представник третьої особи ССД РМР подала до суду висновок, у якому вказала на недоцільність виключення актового запису про позивача як про батька дитини з огляду на такі обставини:

-відсутні правові підстави для задоволення позову, про що вже зазначено у письмових поясненнях від 18.02.2021;

-хоча дитина і просила задовольнити позов, суд може ухвалити рішення всупереч її думці, якщо цього вимагають інтереси дитини;

-позивач продовжує утримувати дитину, зокрема, сплачувати відповідачу аліменти, що відповідає інтересам дитини.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

7. 26.01.2021, 18.03.2021 представник третьої особи ВДРАЦС по містах Рубіжне та Хрустальний Східного МУ МЮ (м. Харків) подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

8.18.02.2021 представник позивача подав до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання.

9.10.03.2021 позивач у підготовчому засіданні заявив клопотання про виклик свідків.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

10. 18.01.2021 суд відкрив провадження у справі, залучив до участі у справі третю особу, постановив розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

11.18.02.2021 суд відклав підготовче засідання.

12. 10.03.2021 суд у підготовчому засіданні задовольнив клопотання позивача про виклик свідків та призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

13. 17.03.20201 суд витребував доказ у справі.

14. 26.03.2021 ВДРАЦС Східного МУ МЮ (м. Харків) подав до суду витребуваний доказ.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

15. ОСОБА_3 (далі - дитина) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є її матір`ю, що підтверджується копією свідоцтва про народження та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження станом на 23.03.2021 (а.с. 11, 85-87).

Із витягу вбачається, що актовий запис про народження дитини за № 337 працівники органу ДРАЦС склали 17.08.2006, у графі «відомості про батька» до внесення змін до актового запису вказаний ОСОБА_4 , прізвище дитини - ОСОБА_3 , по батькові - ОСОБА_3 (а.с. 85).

Підставою запису відомостей про батька була заява матері від 17.08.2006. Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).

16. 29.12.2015 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10).

17. 17.05.2016 сторони подали до органу ДРАЦС спільну заяву батьків про визнання батьківства.

На підставі цієї заяви орган ДРАЦС 17.05.2016 вніс зміни до актового запису про народження дитини, запис 1, суть змін:

- у графі «відомості про дитину» прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3 , по батькові ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3 ;

- у графі «відомості про батька», зокрема, прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_1 , власне ім`я ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_1 , по батькові ОСОБА_4 змінено ОСОБА_1 , дата народження «інформація відсутня» змінено на 19.10.1966.

- в графі «Державна реєстрація народження проводиться» з «Відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) змінено на «Відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України».

Ці обставини підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження станом на 23.03.2021 (а.с. 85-87).

18.17.05.2016 орган ДРАЦС на підставі актового запису про шлюб вніс зміни до актового запису про народження дитини, а саме в графі «відомості про матір» прізвище ОСОБА_3 змінив на ОСОБА_3 .

19. 17.05.2016 орган ДРАЦС видав повторне свідоцтво про народження дитини із вказаними змінами, що підтверджується копією цього свідоцтва (а.с. 11).

20. Відповідно до рішення суду від 20.09.2018, яке набрало законної сили 23.10.2018, сторони розірвали шлюб (а.с. 14-15).

21. 05.06.2020 суд видав судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини (а.с. 16).

22. Позивач з літа 2014 до весни 2020 року проходив військову службу у Збройних Силах України, брав участь у Антитерористичній операції та операції Об`єднаних сил, що підтверджується копіями витягу з наказу та довідок за місцем проходження служби (а.с. 17-23).

23.Позивач у своїй позовній заяві вказав, що дитина ніколи не називала його батьком, між ними не склалися відносини як між батьком і дочкою незалежно від волі позивача, тому збереження запису про нього як про батька суперечить перш за все інтересам дитини.

24.У судовому засіданні учасники поянили таке:

-позивач зазначив, що він не бере участі у вихованні дитини та підтвердив, що на час внесення до актового запису відповідних змін він знав, що не є її батьком;

-відповідач підтвердила, що позивач не є батьком дитини, у неї є біологічний батько, з яким вона спілкується;

-неповнолітня ОСОБА_3 висловила свою думку про те, що вона із самого початку не хотіла, щоб позивач був її батьком, зараз із ним не спілкується та не проживає, лише отримує від нього аліменти; у неї є біологічний батько, який зараз проживає у Російській Федерації та з яким вона спілкується 7-8 років поспіль, а до цього проживала із ним протягом 5 років;

-свідок ОСОБА_13 показав, що він знайомий з позивачем з 2015 року, разом проходили військову службу. Свідку відомо, що сторони зареєстрували шлюб; що ОСОБА_3 не є рідною дочкою позивача. Ці обставини відомі свідку зі слів позивача;

-свідок ОСОБА_15 показала, що вона є матір`ю позивача. Свідок та позивач на час оформлення батьківства знали, що останній не є батьком ОСОБА_3 . Ніколи ОСОБА_3 не сприймала позивача як свого батька, а свідка як свою бабу.

V. Норми права, які застосував суд.

25. Конвенція про права дитини, ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991:

Стаття 3 частини перша та друга - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

26. Конституція України:

Частина 3 статті 51 - сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

27.Сімейний кодекс України (далі - СК України):

Частина 2 статті 1 - регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Частини 1, 3 статті 5 - держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Частини 1, 2 статті 6 - правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Частина 8 статті 7 - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів, зокрема, дитини.

Частина 1 статті 10 - якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Стаття 121 - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Стаття 126 - походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частини 1, 5 статті 136 - особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Стаття 180 - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Глава 18 - Усиновлення.

Частини 1, 2 статті 207 - усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

28.Закон України «Про охорону дитинства»:

Частина 1 статті 1 - забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частини 1, 2 статті 8 - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частини 1, 2 статті 9 - кожна дитина має право на вільне висловлювання особистої думки, формування власних поглядів, розвиток власної суспільної активності, отримання інформації, що відповідає її віку. Діти мають право звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, засобів масової інформації та їх посадових осіб із зауваженнями та пропозиціями стосовно їхньої діяльності, заявами та клопотаннями щодо реалізації своїх прав і законних інтересів та скаргами про їх порушення.

Частина 1 статті 11 - сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

29. Постанова Верховного Суду від 05.02.2021 у цивільній справі № 615/483/20, провадження 61-17337св20.

VІ. Мотивована оцінка суду.

30. В цій справі суд керується найкращими інтересами дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31. Суд встановив, що 17.05.2016 сторони справи добровільно, за власним рішенням подали до органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про визнання батьківства (а.с. 84-86).

На час подання цієї заяви позивач був обізнаний, що він не є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами у справі та визнається сторонами спору.

Жодних заперечень позивач з цього приводу не висловлював, навпаки в судовому засіданні стверджував, що хотів мати справжню сім`ю, тому і забажав визнати батьківство щодо ОСОБА_3 .

32. Суд зазначає, що визнання батьківства позивачем щодо дитини є юридичним актом, який спрямований на виникнення правовідносин між ними.

З часу визнання батьківства у позивача виникли не тільки певні права як у батька дитини, але й відповідні обов`язки щодо дитини.

Перед тим як подати спільну заяву про визнання батьківства вважається, що жінка та чоловік врахували всі можливі правові наслідки для себе та дитини та були повністю обізнані, що чоловік не є батьком цієї дитини.

33. У частині п`ятій статті 136 СК України закріплена відсутність права оспорювати батьківство особою, яка записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини така особа знала, що не є її батьком (див. п. 27 цього рішення).

Це правило обумовлено тим, що особа визнала батьківство щодо дитини, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, тому ця особа не може оспорювати такий запис, оскільки жодного порушення її прав не було - сама особа бажала, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами.

34. Частина п`ята статті 136 СК України захищає законні інтереси дитини, тому подальша зміна позивачем та відповідачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни.

Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини.

35.Навіть у цій справі, коли всі її учасники, в тому числі й дитина, бажають виключити відомості про позивача як про батька дитини, у позивача відсутнє право оспорювати своє батьківство щодо ОСОБА_3 та відповідно виключати відомості про нього як про батька з актового запису про її народження.

Розірвання шлюбу між сторонами справи, небажання осіб спілкуватися між собою, доцільність чи недоцільність сплати аліментів, проживання осіб в різних місцях в будь-якому разі не є підставами для виключення відомостей з актового запису про народження дитини.

36. Тому суд вважає, що за імперативним приписом частини п`ятої ст. 136 СК України позивач не має права оспорювати своє батьківство.

37.Суд не приймає доводи в позовній заяві та вважає, що при виключенні запису про батька з актового запису про народження неможливо застосувати аналогію закону з інститутом недійсності усиновлення з таких підстав.

Правова природа усиновлення та визнання батьківства є різною за такими параметрами як підстава (відповідно прийняття особи у свою сім`ю та кровне споріднення), порядок встановлення (відповідно за рішенням суду та за заявою осіб органом РАЦС), правові наслідки, порядок скасування тощо, тому ці правовідносини не є подібними відповідно до ст. 10 СК України.

У справі немає достатніх доказів того, що батьківство щодо дитини визнає інша особа, проте є докази стягнення з позивача аліментів на її утримання та їх сплати.

Сімейні відносини щодо визначення походження дитини та оспорювання батьківства врегульовані у Главі 12 Сімейного кодексу України, тому немає потреби до них застосовуються норми Глави 18 цього Кодексу за аналогією закону.

Оскільки відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини та частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд відхиляє доводи позивача щодо застосування аналогії закону у вказаних правовідносинах.

38. За таких обставин виключення запису про позивача як батька не відповідатиме інтересам дитини та не сприятиме реалізації її права на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства».

39. Суд з повагою ставиться до думки неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо її бажання виключити з актового запису про її народження відомості про позивача як її батька.

Проте, суд вважає, що задоволення цього бажання дитини не буде відповідати її найкращим інтересам, зокрема, забезпеченню її прав на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

40. Суд зазначає, що той факт, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, не є визнанням позову у розумінні ч. 1 ст. 206 ЦПК України, оскільки вона не зазначила про це у заяві по суті справи та не подала про це окрему письмову заяву.

41. Суд відхиляє доводи сторін щодо необхідності задоволення позову та погоджується з позицією третьої особи ССД РМР щодо недоцільності та відсутності правових підстав для виключення запису про позивача як батька з актового запису про народження дитини.

42.Суд повністю відмовляє в позові.

VІІ. Розподіл судових витрат.

43.Оскільки суд повністю відмовив у позові, судові витрати залишаються за позивачем.

З цих підстав суд вирішив:

1.Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по містах Рубіжне та Хрустальний Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради, про виключення запису про позивача як батька з актового запису про народження дитини.

2.Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня складання цього рішення.

3.Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Суддя Рубіжанського міського суду Луганської областіМирошникова О.Ш.