У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської окружної прокуратури, Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, Вінницької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування шкоди, заподіяної особі внаслідок триваючої бездіяльності відповідачами у кримінальних справах з 2016 року до дня реєстрації позову в суді,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2021 в підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Подав заяву про проведення підготовчого судового засідання у його відсутність. Таку ж заяву подав представник прокуратури. Інші учасники, повідомлені належним чином про день, час та місце підготовчого судового засідання у цій справі, до суду не з`явились без повідомлення причин, однак подали відзиви на позов.

Підготовче засідання проведене у відсутність сторін на підставі ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з поданою ним заявою, в якій він просив про це.

Позивач разом з позовом подав клопотання про витребування із Жмеринського суду справу №130/274/21 (а.с.2), 16.08.2021 подав клопотання про витребування доказів (а.с.57), яке просив вирішити у підготовчому судовому засіданні, а саме з Жмеринського РВП ГУНП витребувати відомості про стан розслідування семи кримінальних справ по його заявам. В разі закриття кримінальних справ, витребувати документи про його повідомлення про їх закриття. Сам не може отримати таку інформацію через вік та карантин.

Суд вважає, що клопотанням про витребування доказів не відповідає вимогам визначеним ч.4 ст. 84 ЦПК України, адже в ньому не зазначено обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Позивачем жодним чином не підтверджено про існування такого доказу, і теперішнє його місце знаходження.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

В силу вимог п. 4 ч. 5 ст. 12, ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд лише сприяє сторонам у здійсненні їхніх прав, а не збирає докази замість таких сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 84, 257, 260 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Заярний