Номер провадження: 22-ц/813/2181/21
Номер справи місцевого суду: 505/3571/19
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 27
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

31 жовтня 2019 року представник Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 01.07.2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, утворилась заборгованість у розмірі 301151.24 грн, яка складається з наступного: 1740,99 грн заборгованість за кредитом, 292460,25 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 6950,00 грн заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законодавством передбачено, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, розрахували заборгованість до стягнення у розмірі 124916.12 грн, яка складається з наступного: 1740,99 грн заборгованість за кредитом, 123175,13 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 01.07.2011 року по 30.07.2018 року (а.с 1-41).

23 червня 2020 року рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області (головуючий-суддя Вергопуло А.К.) позовну заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.07.2011 року у розмірі 1740,99 грн. В іншому відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, судові витрати у розмірі 1921,00 грн (а.с. 74-75).

17 липня 2020 року представник Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу до Котовського міськрайонного суду Одеської області на рішення від 23 червня 2020 року. З вказаним рішенням апелянт не погоджується в частині відмови у задоволенні позову, вважає, що воно прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт оскаржує рішення лише в частині відмови у задоволенні позову. Пояснює, що з моменту підписання фізичною особою анкети-заяви, між кредитором та позичальником було укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору. Апелянт пояснює, що позивач разом з анкетою-заявою надав до суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Як зазначає апелянт, банк не надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягнені відсотків по кредиту, враховуючий, що при укладанні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 3%, про що зазначено у довідці про умови кредитування. А отже, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за розрахунок залучених грошових коштів. Крім того, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором та довідку про умови кредитування, підписану відповідачем особисто. Апелянт просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Викликати представника банку у судове засідання з метою пояснення конкретних обставин справи. Стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Кардашим (Моцпан) Н.І. на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23 червня 2020 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань (а.с. 75).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів погодження між сторонами умов кредитування, та звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2011 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , окрім анкети-заяви, була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 11). Тобто, відповідач погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Також апеляційний суд зазначає, що відповідачем не спростовано факт підписання ним довідки у встановленому законом порядку, жодних судових експертиз, які б підтвердили, що наявний в довідці підпис належить не відповідачеві, а іншій особі, не проводилося.

На підставі цього, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення неустойки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з довідки, наданої АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_2 за кредитним договором №б/н було видано кредитну картку з терміном дії до 04.2015 року (а.с. 84).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування, оформленої на ОСОБА_2 , кредитний ліміт з 15.04.2014 року було зменшено до 1750 грн (а.с. 85).

При цьому, з виписки за договором №б/н станом на 10.06.2020 року вбачається, що відповідачка не користувалася даною кредитною карткою з 11.06.2013 року (а.с. 83).

В позові зазначено, що згідно з кредитним договором № б/н від 01.07.2011 року кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки (а.с. 5). При цьому, розмір процентів, як вбачається з виписки за договором (а.с. 82 зворот), банк продовжував нараховувати після закінчення строку договору, що суперечить ст.ст.1048, 1054 ЦК України, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Саме таким чином витлумачив зазначені норми матеріального права Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2019 року вбачається, що станом на 01 квітня 2015 року зазначено про включення в заборгованість за простроченим тілом кредиту нарахованих відсотків за завищеною процентною ставкою (43,2% річних), яку не було встановлено ні в анкеті-заяві, ні в довідці про умови кредитування від 01 липня 2011 року, які підписані ОСОБА_2 (а.с.8 зворот - 9).

Крім того, слід зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості за процентами, неустойкою та штрафами у розмірі, визначеному позивачем.

Тому, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 123175,13 грн.

Апелянт в позовній заяві просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 6950 грн, однак, зазначений розмір пені, на думку апеляційного суму, не є співмірним розміру заборгованості за тілом кредиту (1740,99 грн).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому, на підставі зазначених положень, апеляційний суд вважає, що стягненню підлягає пеня у розмірі 500 грн.

Таким чином висновок суду першої інстанції щодо недоведеності погодження сторонами умов договору кредитування не відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи, а тому є підстави для зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені та ухвалення в скасованій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позов фактично задоволено на суму 2540,99 грн, тобто на 2 % від заявленої ціни (124916,12 грн).

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (1921 грн) та з апеляційною скаргою (2881 грн), всього на суму 4802 грн.

Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в сумі 4802 х 2%=96,04 грн.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині незадоволення вимог щодо стягнення пені скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2020 року в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ заборгованість за пенею у розмірі 500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ судові витрати у розмірі 96,04 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький