Справа №489/1277/20
Провадження №2/489/208/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни, Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни, Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора № 50867463 від 29.01.2020 про державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , скасувати зазначений запис та стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С. М. 06.11.2004 за реєстровим № 4967, зареєстрованим в ММБТІ 12.11.2004 за № 17120.

06.05.2008 її син ОСОБА_2 уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» кредитний договір № Ф080606П та отримав в якості кредиту 29 000,00 дол. США, які зобов`язався повернути у термін до 05.05.2023, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,4% річних.

Крім того, 06.05.2008 ОСОБА_2 уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» кредитний договір № Ф080607П та отримав в якості кредиту 17 000,00 дол. США, які зобов`язався повернути у термін до 05.05.2023, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,4% річних.

В забезпечення виконання зазначених кредитних договорів, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , між нею та Банком укладені іпотечні договори за реєстровими №№ 3722; 3720. Предметом іпотеки за яким виступила зазначена вище квартира.

29.01.2020 державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасоловою Л. М. було прийнято рішення за № 50867463 та зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» право власності на зазначену вище квартиру. Однак, їй не було повідомлено про зміну кредитора в зобов`язанні. Жодних вимог, передбачених Законом України «Про іпотеку» від АТ «Альфа-Банк» вона не отримувала, відтак, вважає, що право власності за АТ «Альфа-Банк» було зареєстровано незаконно, в зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом.

Від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник позивача зазначив. що з викладеним у позовній заяві Банк не згодний в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що 10.09.2019 Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиними акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно з п. 1 Передавального акту від 15.10.2019, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього його майна. майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк».

03.12.2019 АТ «Укрсоцбанк» припинило свою діяльність, правонаступником всіх прав та обов`язків став АТ «Альфа-Банк».

Крім того, відповідно до ст. 4 Договору про іпотеку, іпотеко держатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобов`язання повністю або частково, у т. ч. якщо позичальник не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання та цим договором, у т. ч. у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання. Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» засвідчили, що право іпотеко держателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 4.5.3 Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

Тобто, застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або укладення договору про задоволення вимог іпотеко держателя є одним із визначених законодавством способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а не розпорядження майном. Зазначає, що ОСОБА_1 погодилась на те, що на майно відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, в тому числі й у визначений умовами іпотечного договору позасудовий спосіб, що не потребує додаткового погодження.

Вказує, що 21.10.2019 на адреси позичальника та іпотекодавця були направлені повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, всі листи повернулися відправнику з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Також, 23.10.2019 було проведено незалежну оцінку предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертна компанія». Таким чином, АТ «Альфа-Банк» всі дії було виконано у відповідності до законодавства.

Ухвалою суду від 17.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 13.05.2020, справу призначено до підготовчого судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.12.2020, забезпечено позов.

Ухвалою суду від 01.12.2020, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 була власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Машковою С. М. 06.11.2004 за реєстровим № 4967, зареєстрованим в ММБТІ 12.11.2004 за № 17120.

06.05.2008 ОСОБА_2 уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» кредитний договір № Ф080606П та отримав в якості кредиту 29 000,00 дол. США, які зобов`язався повернути у термін до 05.05.2023, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,4% річних.

Крім того, 06.05.2008 ОСОБА_2 уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» кредитний договір № Ф080607П та отримав в якості кредиту 17 000,00 дол. США, які зобов`язався повернути у термін до 05.05.2023, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11,4% річних.

В забезпечення виконання зазначених кредитних договорів, між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладені іпотечні договори за реєстровими №№ 3722; 3720. Предметом іпотеки за яким виступила зазначена вище квартира.

03.12.2019 АТ «Укрсоцбанк» припинило свою діяльність, правонаступником всіх прав та обов`язків став АТ «Альфа-Банк». Що підтверджується витягом з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 4 Договору про іпотеку, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобов`язання повністю або частково, у т. ч. якщо позичальник не поверне іпотеко держателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання та цим договором, у т. ч. у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання. Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» засвідчили, що право іпотеко держателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 4.5.3 Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

При настанні зазначених обставин іпотеко держатель надсилає боржнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотек держателя залишається без задоволення. Іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

За вибором іпотеко держателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволенні вимог іпотеко держателя: - за рішенням суду; - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; - шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; - шляхом продажу предмету іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» засвідчили, що право іпотеко держателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 4.5.3 Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання.

21.10.2019 на адреси позичальника та іпотекодавця були направлені повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Також Банк повідомив, що в разі невиконання цієї вимоги протягом 30-денного строку він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Листи повернулися відправнику з позначкою «за закінченням встановленого строку зберігання».

29.01.2020 державним реєстратором Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасоловою Л. М. було прийнято рішення за № 50867463 та зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

За змістом ст.3,6,627,629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Так, в силу вимог ст.589 ЦК України та ст.12,33 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003р. (далі - Закон №898-IV) в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч.1 ст.35 Закону №898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Відповідно до ст.37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Загальні засади державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, порядок проведення державної реєстрації прав визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (далі - Закон №1952-ІV), а також Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (далі - Порядок №1127).

Згідно із ч.3 ст.10 Закону №1952-IV ( в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру) державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником ; 4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ст.11 Закону).

Згідно з ст.26 Закону № 1952-IV за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката (п.1 ч.1 ст.27 Закону №1952-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до п.40 Порядку №1127 проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону № 1952-IV та цим Порядком.

Зокрема, згідно з п.61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка та Банк, діючи вільно, на власний розсуд, на забезпечення виконання кредитних договорів від 06.05.20008, уклали іпотечні договори, за якими позивачка передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначені договори є чинними і обов`язковими для виконання.

В межах даної цивільної справи позивачка, факту невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором, утворення заборгованості і відповідно виникнення у Банку права звернення стягнення на предмет іпотеки фактично не оспорює.

Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на нерухоме майно на підставі іпотечного договору, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо неправомірності дій державного реєстратора, позивачка посилається, на неповідомлення Банку про зміну кредитора та про намір звернути стягнення на іпотечне майно.

В даному випадку, Банком, до відзиву на позовну заяву, надано докази направлення 21.10.2019 на адреси позичальника та іпотекодавця повідомлення про правонаступництво усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банком» та про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням.

Крім того, в даному випадку умови укладеного між сторонами іпотечного договору не пов`язують перехід права власності на іпотечне майно з моментом отримання Іпотекодавцем письмової вимоги Іпотекодержателя про виконання порушеного зобов`язання і намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Таке право пов`язується виключно із закінченням 30-денного строку, визначеного для виконання порушеного зобов`язання в письмову повідомленні, направленому на адресу боржника. В даному випадку істотною умовою є підтвердження факту направлення письмової вимоги боржнику.

Як встановлено судом, така вимога булла направлена позивачці, у встановлений 30-денний строк вона порушеного зобов`язання не усунула, заборгованість сплачено не було, що стало в подальшому підставою для здійснення реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» на іпотечне майно.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ним за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року № 14-38цс18.

Отже, рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, є правомірним та відповідає ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

У даному випадку позивачкою не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, та вони підтверджували обставини порушення відповідачем, саме на тих умовах які заявлені позивачем, що є наслідком відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни, Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_2 , про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, с. Киселівка.

Відповідач: державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолова Людмила Михайлівна, місцезнаходження за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район. с. Радісний Сад, вул. Миру. 5.

Відповідач: Радсадівська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області, місцезнаходження за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район. с. Радісний Сад, вул. Миру. 5.

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, с. Киселівка.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «30» березня 2021 року.