Справа № 191/3633/20
Провадження № 2/191/1277/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.,

за участю секретаря Лободи Т.О.,

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради; третя особа: Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію квартири, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради; третя особа: Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 28.07.1986 року він працював на Синельниківському Ресорному заводі у теплосиловому цеху, електрозварником. 04 січня 1990 року на зазначеному підприємстві йому та членам його сім`ї була виділена квартира у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 . В березні 1990 році ним було отримано направлення на тимчасове проживання до вищевказаної квартири у гуртожитку, і на підставі нього вони вселилися до вищезазначеної квартири. З цього часу він, разом зі своєю сім`єю проживав в цій квартирі. З 1990 року і по теперішній час він проживає у вищевказаній квартирі. З 22 березня 1990 року він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки він мав намір приватизувати дану квартиру, ним були підготовлені всі необхідні документи для приватизації даної квартири за адресою АДРЕСА_1 . При підготовці пакету документів він з`ясував, що у нього відсутній ордер про надання жилої площі, документ що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду та технічний паспорт на квартиру. В листопаді 2020 року він звернувся до Управлінні житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради, з заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири. На його звернення в Управлінні житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради із заявою про приватизацію даної квартири, йому було надано відповідь, про відсутність копії ордеру про надання жилої площі, документу що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду та технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що його право на приватизацію житла порушене і він має право на захист порушеного права. Ним було набуто право на проживання у зазначеній квартирі у відповідності до законодавства України, і про правомірність набуття права на проживання в цій квартирі свідчать докази наявні в позовній заяві. Вважає, що відсутність ордера про надання жилої площі, документу що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду та технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , не може бути причиною відмови в приватизації квартири. Оскільки, роль ордера є обмеженою, він регулює лише правовідносини по наданню житла та вселення в житло. Правовідношення житлового найму виникають безпосередньо після вселення осіб в надане житло. З 1990 року і до теперішнього часу балансоутримувачем будинку не пред`являлося претензій щодо незаконності проживання у квартирі. Правомірність його заселення не оспорювалась і самим відповідачем.

Просить визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 .

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

До початку судового засідання від представників відповідачів надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили прийняти рішення відповідно до закону.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Із позовної заяви встановлено, що спір виник з приводу приватизації квартири АДРЕСА_1 , яке займає ОСОБА_1 .

Відносини у сфері реалізації прав власності в порядку приватизації державного житлового фонду регулюються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», а також іншими нормативними актами, зокрема: Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», Положеннями «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій».

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 8 цього ж Закону передбачені органи, на які покладено приватизацію та оформлення права власності. Відповідно, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

В той же час, з аналізу положень ч.2 ст.2, ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» вбачається, що право на приватизацію не є безумовним. Однак відмова органу приватизації має бути відповідним чином обґрунтована та вмотивована законними підставами.

Як було встановлено судом, мешканець квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , маючи намір приватизації житла звернувся до Управління Житлово-комунального господарства та комунальної власності з заявою про оформлення передачі квартири в приватну власність.

З відповіді Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності №1087 від 26.11.2020 року вбачається, що громадянином до органу приватизації необхідно подати пакет документів, передбачений п. 18 Положення про порядок передачі кватир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396.

В наданому ОСОБА_1 пакеті документів відсутні документи: копія ордеру про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; технічний паспорт на квартиру. У разі надання повного пакету документів, заява буде розглянута позитивно.

Суд, дослідивши паспортні дані про реєстрацію місця проживання позивача встановив, що позивач дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень органу приватизації, що приймається не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Тобто, прийняттю рішення органом приватизації житла обов`язково передує звернення конкретної особи із відповідною заявою, встановленого зразка та переліком необхідних документів .

Крім того, до заяви додаються документи, згідно переліку, передбаченого у п.17, 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затв. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року, який необхідний для її розгляду та прийняття рішення органом приватизації .

Так, громадянин повинен був подати до органу приватизації: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заяву - згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Проте, позивач не надав суду доказів того, що позивач у порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян звернувся до відповідача із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 та надав повний пакет необхідних для розгляду документів, оскільки позивачем не були надані технічний паспорт на квартиру та довідка , що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Отже, відсутність ордеру на вселення в житлове приміщення не була єдиною підставою для задоволення заяви позивача Управління Житлово-комунального господарства та комунальної власності .

Синельниківська міська рада є органом місцевого самоврядування і має діяти у спосіб, визначений законом та в межах визначеної Законом компетенції. Стаття 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» в Україні передбачає, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Проте, таке рішення з питання приватизації житла відповідачем не приймалось, оскільки довідка містить інформацію роз`яснювального характеру і не є рішенням по суті та формі, що у сукупності з встановленими обставинами ставить під сумнів наявність порушення прав позивачів у загальному.

Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст.16 ЦК України є визнання права. Як передбачено ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа.

Проте, у наданих суду доказах, не наведено даних, які б свідчили про порушення відповідачем права на приватизацію позивача. Право на приватизацію це загальне поняття, метою якого є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі.

Право на приватизацію гарантовано Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і додаткового визнання цього права судом не потребує. Суд може лише встановити факт порушення цього права і захистити можливість його реалізації у спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України чи іншими законами України.

Крім того позивачем не було надано доказів про те, хто є балансоутримувачем спірної квартира, довідку про зареєстрованих та фактично проживаючих осіб у вказаній кватирі, копію технічного паспорту на квартиру, довідку про те, що позивач не використав житлові чеків для приватизації державного житлового фонду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись 10-13, 76-80, 82, 141, 189, 198, 200, 206, 259,263-268 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради; третя особа: Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію квартири - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 29.03.2021 року.

Суддя: Г. В. Бондаренко