ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7623/21 Справа № 174/60/21 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 02 грудня 2010 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, остання отримала грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", складає між нею і банком договір, про що свідчить її підпис у заяві.

Вказували, що відповідно до п.2.1.1.2.3 договору клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку з чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50 100 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 23 листопада 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 66 284,58 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 45 494,24 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 20 790,34 грн., а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 02 грудня 2010 року, станом на 23 листопада 2020 року, у загальному розмірі 66 284,58 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року позов АТ КБ "ПриватБанк" залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що відповідач особистим підписом засвідчила, що згодна, що анкета-заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг", а також "Тарифами" складає між нею та банком договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати їх вимоги та самостійно знайомитися з його змінами на сайті ПриватБанку - www. privatbank.ua, при цьому, закон не вимагає наявності підпису відповідача під публічно розміщеними "Умовами та правилами надання банківських послуг", зважаючи на те, що договором, укладеним між сторонами є договір приєднання; при цьому, активація відповідачем картки, користування картковим рахунком, перевипуск картки, свідчать про укладення сторонами кредитного договору та про згоду позичальника із усіма умовами цього договору, при цьому банківська виписка є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами; зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів, зокрема 8 443,87 грн., які є різницею між фактично використаними коштами та коштами, зарахованими на картковий рахунок з метою погашення заборгованості, крім того вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом, оскільки надання безпроцентних кредитів заборонено законом, відсоткова ставка визначена Умовами і Правилами кредитування, які долучені до матеріалів справи в редакції чинній на момент укладення договору, та до якої приєднався відповідач та з ними погодився, при цьому, у випадку непогодження судом із розрахунком заборгованості, наданого банком, він повинен самостійно встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти в позові взагалі, виклавши при цьому власний розрахунок.

Відповідачем ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, оскільки нею дійсно було підписано анкету-заяву від 02 грудня 2010 року, в той же час підписуючи її вона виявила бажання відкрити депозит, про що зазначила у відповідній заяві. Докази отримання нею на підставі вказаної анкети-заяви саме кредитної картки із встановленим розміром кредитного ліміту матеріали справи не містять. Вказує, що з карткового рахунку з номером № НОМЕР_1 за період з 2018 року по 2020 рік було списано відсотків на суму, що перевищує зазначений банком розмір заборгованості, в той час як стягнення будь-яких відсотків в анкеті-заяві від 02 грудня 2010 року передбачені не були. Також, звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідно до банківської виписки з карткових рахунків заборгованість перед банком вже мала місце на січень 2008 року, тобто до моменту підписання вищевказаної анкети. Крім того, вказана виписка не відповідає вимогам офіційного документу. Довідки банку не є належними доказами по справі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 66 284,58 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 грудня 2010 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Пам`яткою клієнта", «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які були надані на ознайомлення, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.13).

Станом на 23 листопада 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 66 284,58 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 45 494,24 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 20 790,34 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк", суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Зазначав, що на виконання ухвали суду позивачем не було надано оригіналу анкети-заяви від 02 грудня 2010 року, який був би належним доказом укладення між сторонами договору. Крім того, вказувала, що відсоткова ставка у відповідній копії анкети-заяви не визначена, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження наявності заборгованості та її розміру було надано суду тільки розрахунок заборгованості, виписку по карткових рахунках та анкету-заяву (а.с.4-10,13,47-57).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов

та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)

і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг

з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови

та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі

№6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 грудня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розуміла, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що факт відкриття рахунку, отримання кредитної картки відповідачем, встановлення на неї кредитного ліміту в розмірі 50 100 грн., а також умови користування кредитними коштами, зокрема розмір відсотків, передбачений договором від 02 грудня 2010 року, який підписаний відповідачем. Крім того, вказував, що розмір наданого кредитного ліміту та факт його користування підтверджується випискою по карткових рахунках відповідача.

В той же час, з вказаними доводами апеляційної скарги погодитися не можна з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи копії анкети-заяви від 02 грудня 2010 року вбачається, що відповідач звертаючись до банківської установи "ПриватБанк" виявила бажання відкрити депозит, про що свідчить наявність відповідного позначення напроти графи "сберкнижка (депозит)".

В тім, звертаючись до суду з дійсним позовом, банк зазначає, що підписана позивачем анкета-заява від 02 грудня 2010 року є за своєю суттю кредитним договором, на підставі якого станом на 23 листопада 2020 року у відповідача утворилася заборгованість в загальному розмірі 66 284,58 грн.

З метою доведення своїх позовних вимог, позивачем було надано розрахунок заборгованості, виписку по картковим рахункам та довідки про видачу кредитних карток та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки з номером НОМЕР_2 .

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, колегія суддів зауважує, що згідно довідки про видані відповідачу ОСОБА_1 кредитні картки вбачається, що жодної кредитної картки 02 грудня 2010 року останній видано не було. При цьому, згідно довідки про умови кредитування вбачається, що кредитний ліміт було встановлено на кредитну картку з номером НОМЕР_2 , яка згідно інформації, викладеної у довідках банку була відкрита відповідачу 30 березня 2006 року, тобто до моменту підписання анкети-заяви 02 грудня 2010 року.

Крім того, досліджуючи виписку по картковому рахунку колегія суддів звернула увагу, що на момент підписання анкети-заяви від 02 грудня 2010 року, банком вже було нараховано заборгованість по кредиту в розмірі 2 717,42 грн. При цьому, окремо вважаємо за необхідне наголосити на тому, що згідно інформації, викладеній у вказаній виписці, сума заборгованості утворювалася за допомогою сумарного додавання витрат по всім наявним у відповідача банківським карткам із нарахуванням на вказану суму відсотків. При цьому, взаємозв`язок вказаних карткових рахунків банком у позовній заяві не зазначається, як і підстави такого обрахування суми боргу та нарахування відсотків, конкретні кредитні договори на кожен відкритий рахунок банком надано не було. Також, як вбачається з матеріалів справи ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року виконано не було та оригінал анкети-заяви від 02 грудня 2010 року суду для огляду надано не було.

Таким чином, зазначення відповідачем в копії анкети-заяви від 02 грудня 2010 року про бажання відкрити депозит, відсутність доказів отримання на її підставі кредитних карток, наявність на дату підписання анкети-заяви заборгованості перед банком, а також ненадання позивачем оригіналу кредитного договору свідчить про недобросовісність позивача та введення суду в оману з метою задоволення завідомо безпідставного позову, оскільки Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року по справі №219/1704/17 зазначав, що в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.