ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3273/21 Справа № 182/3476/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Центральне правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Центрального правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року, ухваленого суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О.у м. Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи неодноразово уточнювала на підставі ухвал про залишення позовної заяви без руху, та остаточно просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 40 215 грн. 71 коп.

В обґрунтування позову зазначила, що 01 червня 2020 року Підприємством об`єднання громадян «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» їй було видано довідку №56, де зазначено, що вона в період з 23 вересня 2019 року по 31 травня 2020 року працювала на посаді головного бухгалтера. У відповідності до вищевказаної довідки, заборгованість із виплати заробітної плати станом на 01 червня 2020 року становить 61 546 грн. 91 коп., а з урахуванням податків на дохід фізичних осіб та військового збору, до видачі заробітна плата складає 49 546 грн. 26 коп.

В червні відповідачем була частково виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 329 грн. 55 коп., а саме: 25 червня 2020 року сума в розмірі 350 грн. 00 коп. та 26 червня 2020 року сума в розмірі 8 979 грн. 55 коп.

З урахуванням тієї обставини, що відповідачем сума частково виплачена, та, у відповідності до довідки, залишок останньої становить 40 215 грн. 71 коп., позивач просила стягнути на свою користь вказану суму.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволені.

Стягнуто з «Всеукраїнської організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (5) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 40 215 (сорок тисяч двісті п`ятнадцять грн.) 71 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах місячного платежу.

Стягнуто з «Всеукраїнської організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (5) на користь держави судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Відповідач, Громадська організація «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (надалі-відповідач), будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судове рішення не відповідає чинному законодавству і фактичним обставинам справи, оскільки задоволено позов, пред`явлений до неналежного відповідача, тому просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог, оскільки Громадська організація «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» є неналежним відповідачем.

При цьому, скаржник зазначає, що у відзиві на позов відповідач вказував суду першої інстанції про те, що між позивачем та відповідачем ніколи не було укладено трудових договорів в розумінні ч.1 ст.21 КЗпП України. Посилаючись на п.46.5 Статуту УТОС президія ЦП УТОС у встановленому порядку призначає та звільняє керівників УВП, УВО, організацій. Згідно п.5.2 Статуту ПОГ «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» директор є органом управління даного підприємства (виконавчим органом), діючи в межах своєї компетенції, відповідно до п.5.5 Статуту ПОГ «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» - «видає накази про призначення на посаду працівників підприємства, про їх переведення, звільнення,…», отже керівник підприємства прийняв на роботу (уклав трудову угоду) головного бухгалтера ОСОБА_1 на свій розсуд.

Відповідач вказує, що суд встановив, що згідно наказу №68 від 27.12.2019 року позивача з 01.01.2020 року було прийнято на посаду головного бухгалтера ПОГ «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», а у позові вказано, що ОСОБА_1 працевлаштована 23 вересня 2019 року, однак суд це питання не дослідив, не встановив факту тимчасового працевлаштування позивача та невідповідність оформленої трудової книжки до порядку ведення трудових книжок працівників та не встановив факту запису в трудовій книжці про трудові відносини з відповідачем, тобто суд належним чином не дослідив трудову книжку надану позивачем.

Окремо, відповідач зазначає, що суд першої інстанції не висловив ніякої правової позиції по факту обмеженої відповідальності відповідача та ПОГ «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» за зобов`язаннями. Згідно п.99 Статуту УТОС: «УТОС не відповідає за зобов`язаннями підприємств, організацій та установ, а останні не відповідають за зобов`язаннями УТОС». Вказує, що на підставі викладених у відзивах відповідача та надання доказу, що між відповідачем та позивачем не було укладено трудового договору, відповідач по справі не є належним відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначив, що суд першої інстанції застосував субсидіарну (додаткову) відповідальність, за якого борг боржника у непогашеній частині покладається на іншу особу, однак станом на сьогодні ПОГ «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» не оголошено банкрутом, не перебуває в процесі припинення (ліквідації).

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що згідно наказу №68 від 27 грудня 2019 року, позивача ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року було прийнято на посаду головного бухгалтера в Підприємство об`єднання громадян «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українське товариство сліпих» (а.с.21).

З довідки №56/1 від 27 червня 2020 року, виданої Підприємством об`єднання громадян «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українське товариство сліпих» на ім`я ОСОБА_1 , видно, що заборгованість по заробітній платі станом на 27 червня 2020 року становить 40 215 грн. 71 коп. (а.с.63).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , керуючись нормами, діючого законодавства України, зазначеними у судовому рішенні, виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, у відповідності до довідки про заборгованість в розмірі 40 215 грн. 71 коп. підлягають задоволенню та стягненню и в примусовому порядку.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та повністю погоджується із доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі щодо подання позову до неналежного відповідача.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 , визначивши відповідачем Центральне правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих», просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 40 215 грн. 71 коп.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З копії трудової книжки позивача вбачається, що 23.09.2019 ОСОБА_1 тимчасово прийнята на посаду головного бухгалтера в ПОГ «НУВП УТОС» з 23.09.2019р. по 31.12.2019- наказ №21 від 20.09.2019, наказ №48 від 31.10.2019, наказ №60 від 28.11.2019, наказ №37 від 20.09.2019 (№ запису54 трудової книжки) (а.с.40-41).

З 01.01.2020 по 31.05.2020 тимчасово прийнята на посаду головного бухгалтера - наказ №69 від 29.12.2019, наказ №8/1 від 30.01.2020, наказ №17 від 28.02.2020, наказ №23 від 30.03.2020, наказ №31 від 28.04.2020 (41).

Зазначені вище два записи у трудовій книжці позивача підписані директором ПОГ «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українське товариство сліпих» ОСОБА_2 .

З копії нової редакції Статуту ПОГ «Нікопольське учбово-виробниче підприємство Українське товариство сліпих», наданої позивачем до позовної заяви видно, що Підприємство засноване з правом найму робочої сили (п.1.4), засновником і власником Підприємства є Громадсьака організація «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих», УТОС в особі Центрального правління безпосередньо здійснює керівництво Підприємством через призначеного директора (п.1.8), Підприємство є самостійно господарюючим суб`єктом з правами юридичної особи…. (п.2.1) (а.с.6).

Виходячи з приписів ст.4 ЦПК України, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.

Відповідно до принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі №552/6381/17.

З копії наказу №68 від 27.12.2019р., виданого директором ПОГ «ННВП УТОС» Бондар С.Д. вбачається, що ОСОБА_1 прийнята на посаду головного бухгалтера з 01.01.2020р. (а.с.21.).

Колегія суддів приходить до висновку, що, виносячи наказ про прийняття на посаду головного бухгалтера директор ПОГ «ННВП УТОС» ОСОБА_2 діяв як керівник Підприємства, тобто орган управління цього підприємства та, діючи в межах своєї компетенції прийняв на роботу працівника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем у справі, що підлягає розглядові у порядку цивільного судочинства, можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Участь іншої юридичної особи, яка не приймала позивача на роботу, як відповідача по справі, у цивільному процесі виключається. Тобто спір у цій справі пред`явлено до неналежного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 642/6181/16-ц, висловленого у постанові від 29 серпня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 не позбавлена можливості, визначившись з належним колом відповідачів, звернутися до них з відповідним позовом.

Отже, з урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув справу по суті до неналежного відповідача, а апеляційний суд не має процесуальних повноважень щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем, або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову належало відмовити саме з цих підстав.

На підставі ч.7 ст.141 ЦПК України відповідачу слід компенсувати 3153 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог до Центрального правління громадської організації «Всеукраїнська організація інвалідів «Українське товариство сліпих» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 40 215 (сорок тисяч двісті п`ятнадцять грн.) 71 коп.

Компенсувати Центральному правлінню громадської організації «Всеукраїнської організація інвалідів «Українське товариство сліпих» (5) в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3153 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: