ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/465/20
Провадження № 22-ц/4820/1359/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта та його представника адвоката,

представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року, суддя Маршал І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю-фірми «Дует ЛТД» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ фірми «Дует ЛТД» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив поновити його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ фірми «Дует ЛТД» та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2020 року до дня поновлення на роботі у розмірі 96213,60 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 16.05.2019 року він був прийнятий на роботу до ТОВ фірми «Дует ЛТД» на посаду водія автотранспортних засобів, де пропрацював включно по січень 2020 року. З 27.01.2020 року по 07.02.2020 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю він не працював. Після закінчення лікування він повернувся до роботи, однак відповідач повідомив його про звільнення з роботи та видав йому трудову книжку, в якій зроблено запис про його звільнення з роботи з 21.01.2020 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. В той же час він не писав заяви про звільнення за власним бажанням, перебував на робочому місці, про своє звільнення не знав, роботодавець йому про це не повідомляв, з наказом про звільнення не ознайомлював.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.07.2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Свою відмову суд мотивував недоведеністю позивачем своїх позовних вимог, які в свою чергу були спростовані письмовим доказами у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт послався на доводи, які є аналогічними заявленим ним у позовній заяві, зокрема, що заяву на звільнення він не писав, а роботодавцем були використані чисті аркуші паперу, на яких ним було вчинено підписи раніше, до дати звільнення.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ТОВ фірми «Дует ЛТД» № 57-к від 14.05.2019 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів оптово-роздрібного складу м. Славута (а.с. 4).

Відповідно до наказу ТОВ фірми «Дует ЛТД» № 7-к від 21.01.2020 року ОСОБА_1 21.01.2020 року було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України та на підставі його заяви від 03.01.2020 року. З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлений (а.с. 47, 48).

При звільненні з відповідачем проведені належні розрахунки (а.с. 51).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 02.12.2020 року, № 2779/2780/20-26, підпис від імені ОСОБА_1 у заяві про звільнення з ТОВ фірми «Дует ЛТД» від 03.01.2020 року виконано самим ОСОБА_1 (а.с. 89).

У частині першій статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.

Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи підпис на заяві про звільнення за власним бажанням від 03.01.2020 року, в якій ОСОБА_1 просив його звільнити 21.01.2020 року вчинено останнім. Апелянт ознайомився з наказом про своє звільнення від 21.01.2020 року, отримав усі належні йому при звільненні кошти від роботодавця, що спростовує посилання останнього на те, що йому не було відомо про своє звільнення (а.с. 47-48, 51).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 з 21.01.2020 року по 27.01.2020 року, тобто до дня початку дії листка тимчасової непрацездатності, продовжував працювати, виконував роботу за трудовим договором у товаристві. Відсутні у справі докази також і щодо вчинення ним підпису на чистих аркушах на заяві про звільнення за власним бажанням та про ознайомлення з наказом про звільнення.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що звільнення позивача відбулось у передбаченому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко