Справа №717/1012/20

УХВАЛА
13.10.2021 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Туржанського В.В., розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Кельменці скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Коломійця Віталія Кириловича.
Представник боржника: ОСОБА_2 .
Стягувач: акціонерне товариство „Державний
ощадний банк України.
Представники стягувача: ОСОБА_3
Затолочний Сергій Іванович.
16 вересня 2021 року представник боржника ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця Коломійця В.К. щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна.
Представник боржника ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала скаргу з підстав зазначених у скарзі.
Приватний виконавець Коломієць В.К. в судове засідання не з`явився.
Представник стягувача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що немає доказів що були допущені порушення, а скарга сформована на припущеннях.
Представник стягувача Затолочний С.І. в судовому засіданні пояснив, що вважає скаргу необґрунтованою. Звіт відповідає законодавству, а об`єкти для порівняння підібрані коректно. Крім того, приватний виконавець проводячи огляд не знав про те, що стягував подав скаргу на ухвалу районного суду. Оцінювачем було проведено детальний огляд ділянки і будинку та встановлено технічні недоліки. Проведено рецензування звіту. Рецензія доводить правильність оцінки.
Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши додані до скарги матеріали, вважає, що у задоволені скарги слід відмовити.
Відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України „Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України „Про виконавче провадження випадках - на приватних виконавців.
Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.
Згідно ч.1 ст.74 Закону України „Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.449 ЦПК скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Постановою приватного виконавця Коломійця В.К. від 29 січня 2021 року відкрито виконавче провадження №64323304 з виконання виконавчого листа №717/1012/20, виданого Кельменецьким районним судом 15 січня 2021 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , на користь публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України 1321619 гривень 28 копійок заборгованості за кредитним договором, та стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , на користь публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України по 9912 гривень 15 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору.
У постанові про відкриття виконавчого провадження боржником зазначена лише ОСОБА_1
29 січня 2021 року приватний виконавець Коломієць В.К. виніс постанову про накладення арешту на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
Постановою приватного виконавця Коломійця В.К. від 02 березня 2021 року призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ТзОВ „ОЦІНКА-ІНФОРМ, яке має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №607/20, виданий Фондом державного майна України 14 липня 2020 року, строком дії до 14 липня 2023 року.
Суб`єкту оціночної діяльності суб`єкту господарювання ТзОВ „ОЦІНКА-ІНФОРМ постановлено надати звіт про оцінку майна, попереджено про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові.
Приватний виконавець Коломієць В.К. прийняв звіт суб`єкта оціночної діяльності.
03 серпня 2021 року приватним виконавцем Коломійцем В.К. та ТзОВ „ОЦІНКА-ІНФОРМ було укладено додатковий договір до договору про проведення незалежної оцінки №29-п від 24 березня 2021 року.
03 серпня 2021 року оцінювач ТзОВ „ОЦІНКА-ІНФОРМ ознайомилася з об`єктом оцінки шляхом його огляду, що підтверджується дослідженим судом відеозаписом.
Згідно до рецензії складеної рецензентом ОСОБА_7 09 серпня 2021 року, звіт про оцінку майна №88/21 у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 18 ЦПК України).
Частиною першою статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII „Про виконавче провадження, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року (далі - Закон України „Про виконавче провадження або Закон №1404-VIII), тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У статті 18 Закону України „Про виконавче провадження передбачені права та обов`язки виконавця.
Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України „Про виконавче провадження).
Відповідно до статті 48Закону України „Про виконавче провадження звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Згідно з частиною п`ятою статті 48 Закону України „Про виконавче провадження у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Частиною першою статті 61Закону України „Про виконавче провадження реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Розділом ІІ Порядку передбачено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України „Про виконавче провадження.
Якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, крім рішень про конфіскацію майна.
Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна.
Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
За змістом частин першої третьої статті 57 Закону України „Про виконавче провадження визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання.
Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України „Про виконавче провадження).
Враховуючи наведене, суд вважає безпідставними посилання про те, що виконавець не міг здійснювати оцінку майна і залучати суб`єкта оціночної діяльності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Суд вважає, що залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, виконавець діяв відповідно до положень Закону України „Про виконавче провадження та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі звітом про оцінку майна, якщо він складений з дотриманням вимог закону.
Згідно зі статтею 3 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Частиною третьою статті 12 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.
Згідно зі статтею 13 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Національний стандарт № 1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.
Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.
Національний стандарт № 2 „Оцінка нерухомого майна затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.
Частиною шостою статті 9 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні встановлено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.
Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.
Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).
Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту № 1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.
Крім того, статтею 11 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.
Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.
До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, № 2033/2-108/11 від 18 листопада 2020 року .
В даному випадку, до підготовки та проведення незалежної оцінки майна, оцінювачем було проведено ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.
Також, ОСОБА_1 вказує на заниження суб`єктом оціночної діяльності вартості об`єкта оцінки.
На підтвердження факту заниженої вартості предмету оцінки надано звіт про оцінку майна №49-ng-07-21 від 02 липня 2021 року, згідно якого вартість будинку та земельної ділянки становить 4 603 179 гривень.
Неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування (абзац п`ятнадцятий пункту 3 Національного стандарту № 1).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (ч.1 ст. 12 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні).
Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5цього Закону (частина друга статті 13 Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні).
Рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.
Даний висновком узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №755/6875/18.
Разом з тим, представником боржника було надано суду рецензію на звіт про оцінку майна від 08 серпня 2021 року згідно якого встановлено, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.
Суд вважає, що рецензування оцінки майна безумовно є належним встановленим способом неупередженого критичного розгляду результатів оцінки майна.
Суд вважає безпідставними посилання представника боржника на те, що ОСОБА_4 не могла проводити рецензування звіту складеного ТзОВ „ОЦІНКА-ІНФОРМ, оскільки є його бенефіціарним власником, а також, ж тієї підстави, що рецензуваня звітів про оцінку майна не зазначено як вид її діяльності як приватного підприємця. Зокрема чинним законодавством не передбачено обмежень щодо проведення рецензування звітів про оцінку майна власниками або засновниками суб`єктів господарюванням працівниками яких було складено звіт про оцінку майна. Крім того, суд враховує, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одним із видів діяльно приватного підприємця ОСОБА_4 зазначено іншу професійну, наукову та технічну діяльність, різновидом якої є серед іншого і здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а відповідно і рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Посилання представника боржника на те, що вихідні дані та іншу інформацію необхідну для оцінки майна оцінювачем зібрано не в повному обсязі, коригування на торг, технічний стан, розташування застосовані некоректно, а аналоги для порівняння взяті зі малопристижних районів міста є припущеннями, які не підтверджені належними доказами. Суд також вважає безпідставним посилання на те, що ринкова вартість визначена без врахування ПДВ, а у звіті не враховано земельний компонент. Зокрема у звіті проведено оцінку як житлового будинку так і земельної ділянки на якій він розташований. Крім того, суб`єкт оціночної діяльності визначає саме ринкову вартість об`єкта оцінки та відображає факт про включення або невключення до неї суми податку на додану вартість. В даному випадку, у звіті про оцінку майна від 09 серпня 2021 року визначено ринкову вартість об`єкта оцінки без урахування ПДВ. Разом з тим, відповідно до пп.14.1.219 п.14.1 ст.14 ПК України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах. Ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Згідно до п.17 Національного стандарту №1 „Загальні засади оцінки майна і майнових прав у звіті про оцінку майна та у висновку про вартість об`єкта оцінки оцінювач відображає факт про включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість. Оціночні процедури, пов`язані з визначенням ринкової вартості, здійснюються з урахуванням включення або невключення до неї суми податку на додану вартість. Умова щодо визначення ринкової вартості з включенням суми податку на додану вартість зазначається у договорі на проведення оцінки майна. Статтями 196, 197 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік операцій, що не є об`єктом оподаткування або звільнені від оподаткування ПДВ та не поширюється на спірні правовідносини. Згідно з п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Аналіз зазначених нормативних актів дає підстави для висновку, що включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість залежить від того, чи є власник майна платником податку на додану вартість.
Боржник ОСОБА_1 не є платником податку на додану вартість, а тому при здійсненні органом виконавчої служби операції з продажу майна, на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації (на прилюдних торгах, аукціонах), у ОСОБА_1 не виникають податкові зобов`язання щодо податку на додану вартість. Враховуючи, що ОСОБА_1 не є платником податку на додану вартість, приватним виконавцем, при передачі на реалізацію арештованого майна шляхом електронних торгів, початкова вартість арештованого майна боржника мала бути зазначена без включенням до неї суми ПДВ.
Із змісту звіту про оцінку майна від 09 серпня 2021 року та рецензії та цей звіт вбачається, що звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, а його незначні недоліки не вплинули на достовірність оцінки.
Таким чином, звіт про оцінку майна від 09 серпня 2021 року правомірно був прийнятий приватним виконавцем та використаний для визначення вартості арештованого майна.
За наведених обставин, дії виконавця щодо визначення оціночної вартості нерухомого майна боржника є правомірними.
Згідно до ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги..
За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 260, 450,451ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Коломійця Віталія Кириловича.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до апеляційного суду Чернівецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повний текс ухвали складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя: