КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 362/3891/16-ц Головуючий у І-й інстанції - Марчук О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабеця Ігора Нестеровича на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року в справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і Державного підприємства «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Леончук Інна Борисівна про витребування земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і ДП «Київське лісове господарство» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б. про витребування земельних ділянок.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року позов залишено без розгляду.

Допущено поворот виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2019 року по цивільній справі № 362/3891/16-ц за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і ДП «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б. про витребування земельних ділянок.

Повернуто з державної форми власності Кабінету Міністрів України у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:005:0203, розташовану на території Іванковичівської сільської ради, Васильківського району, Київської області.

Повернуто з державної форми власності Кабінету Міністрів України у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровий номер :02:005:0204, розташовану на території Іванковичівської сільської ради, Васильківського району, Київської області.

Скасовано право постійного користування ДП «Київське лісове господарство» земельними ділянками площею 2,0 га, кадастрові номери :02:005:0203 і :02:005:0204, що розташовані на території Іванковичівської сільської ради, Васильківського району, Київської області.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури Грабець І.Н., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор подану апеляційну скаргу підтримав з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи повторно до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

За клопотанням адвоката Федосіна А.В., який є представником відповідача ОСОБА_1 , було перенесено розгляд справи з 02.09.21 р. на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника в кримінальному процесі.

Про розгляд справи на 23.09.21 р. відповідач ОСОБА_1 10.09.21 р. повідомлений шляхом надіслання повідомлення на електронну адресу адвоката Федосіна А.В.

Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

23.09.2021 р. адвокат Федосін А.В. надіслав на адресу апеляційного суду повідомлення про те, що за ініціативою ОСОБА_1 достроково розірвано договір про надання правової допомоги, а відтак він не має повноважень здійснювати представництво відповідача. Разом з тим, будь-яких належних доказів щодо розірвання вказаного договору адвокатом не надано.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суд про розірвання договору з адвокатом Федосіним А.В. та в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Як видно з матеріалів справи, дана справа перебуває на розгляді в судах з 03.08.2016р., тобто більше п`яти років, чим порушено право на розгляд справи у продовж розумного строку, визначеного цивільним процесуальним Законом,

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких обставин, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та третіх осіб на підставі на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що з серпня 2016 року в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і ДП «Київське лісове господарство» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Леончук І.Б. про витребування земельних ділянок.

Постановляючи ухвалу суду про залишення даної позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у першого заступника прокурора Київської області були відсутні підстави для представництва інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і ДП «Київське лісове господарство».

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

За змістом ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції Закону станом на час подачі позову), прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

За правилом ч.1 ст. 45 ЦПК України, в редакції, що діяла на момент звернення прокуратури з позовом, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру».

Відтак, Суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Звертаючись з даним позовом, Першим заступником прокурора Київської області в позовній заяві було зазначено, що прокуратура Київської області у відповідності до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звертається до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, як органу державної влади, уповноваженого державою на розпорядження землями лісогосподарського призначення, та в інтересах ДП «Київське лісове господарство», як лісокористувача, оскільки відбулося вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та передача у власність, що порушує права та інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» щодо використання спірних земельних ділянок.

Також, з матеріалів справи слідує, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2012р. у справі № 1008/6160/12 за позовом Васильківської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_2 скасовано розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 23.03.2010 № 930 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га ОСОБА_2 , а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 775143.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2014р. у справі № 5 62/2239/13-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 23.03.2010 № 930 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га ОСОБА_3 , а також визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 775142.

Разом з тим, ДП «Київське лісове господарство», яке залучено до участі в зазначених справах як третя особа, було відомо про факти протиправного вибуття ділянок лісогосподарського призначення у приватну власність та про зміну їх цільового призначення за відсутності рішення уповноваженого органу державної виконавчої влади, проте Підприємство не вживало заходів щодо поновлення порушених прав та повернення спірних земель з незаконного користування, що кваліфіковано прокурором як не здійснення належного захисту інтересів держави, та в силу вимог ч.3 ст. 23 Закону України «Про Прокуратуру» дає повноваження прокурору на звернення з даним позовом до суду в порядку представництва.

Крім того, у відповідності до вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва може бути оскаржена уповноваженим суб`єктом в суді, тобто таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі відповідального суб`єкта, для обґрунтування підстав для представництва.

В позовній заяві прокурор обґрунтував наявність підстав для представництва саме неналежним здійсненням захисту інтересів держави інтересів держави суб`єктами, які визначені позивачами у даній справі. Однак, ДП «Київське лісове господарство» та Кабінет Міністрів України наявність у прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі вказаних органів не заперечували, а навпаки підтримували позовні вимоги.

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 жовтня 2019 року при розгляді справи №903/129/18, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Аналогічні висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №727/14197/18.

Залишаючи дану позовну заяву першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України і Державного підприємства «Київське лісове господарство» без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що прокурор передчасно звернувся до суду з позовом без попереднього повідомлення позивачів у відповідності з вимогами ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, такі висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи та зроблені без повного з`ясування обставин справи.

Як видно з доводів апеляційної скарги та доданих доказів до апеляційної скарги, Прокуратура Київської області листами №05/01-2395вих16 від 01.08.2016 р. та №05/1-2394вих16 від 01.08.16 повідомляла відповідно Кабінет Міністрів України та Директора ДП «Київське лісове господарство» Рибака Р.В. про підготовку даного позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство».

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (п.2 ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» ( в редакції станом на час заявлення позову).

З матеріалів справи слідує, що прокуратурою на виконання вимог вказаної норми Закону, на адресу Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» надіслано повідомлення від 01 серпня 2016 року за №№05/1-2395 вих.-16 та 05/1-2394, вих. 16 відповідно про підготовку даного позову в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство», таодержано доручення від Заступника Генерального прокурора Єніна Є.В. на представництво інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, а саме прокуратурою Київської області (а.с.76,77 т.3, а.с.53 т.1).

Також, з матеріалів даної цивільної справи вбачається, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2016 року позовну заяву першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лесове господарство» було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 119 ЦПК України (в редакції, на час постановлення ухвали), проте посилання суду у вказаній ухвалі на недодержання змісту позовної заяви, поданої прокурором, з приводу наведення підстав його звернення до суду в інтересах самостійних суб`єктів правовідносин - відсутні.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2016 року було відкрито провадження в даній справі, відбувся розгляд справи, по справі було ухвалено заочне рішення, яке в подальшому було скасованим, та постановлена оскаржувана ухвала.

Таким чином, на думку колегії суддів, матеріалами справи підтверджуються підстави для представництва прокурора в даній справі, підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Залишаючи позов без розгляду у відповідності до п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про залишення позовної заяви буз розгляду.

Окрім того, оскаржуваною ухвалою суду було допущено поворот виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2019 та вирішено повернути з державної форми власності Кабінету Міністрів України у приватну власність ОСОБА_1 спірні земельні ділянки, а також скасовано право постійного користування останніми у ДП «Київське лісове господарство».

В п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 (справа № 1-25/2011) зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

За правилом ч. 6 ст. 444 ЦПК України до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Разом з тим, здійснюючи поворот виконання судового рішення, судом першої інстанції не враховано, що заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2019 р. не виконувалось в примусовому порядку, виконавче провадження за ним не відкривалось, до заяви не долучені докази вилучення майна державним чи приватним виконавцем.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав є, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень абз. 2 ч. З ст. 26 вказаного Закону державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону у разі скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Як видно із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності держави в особі Кабінету Міністрів України та права постійного користування ДП «Київське лісове господарство» було вказане рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2019 р. у даній справі.

Таким чином, реєстрація зміни чи припинення речових прав, набутих на підставі скасованого заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2019 р., має відбуватись у спосіб та в порядку, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Допускаючи поворот виконання у даній справі та повертаючи із державної у приватну власність спірні земельні ділянки, суд фактично вийшов за межі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2019 р. у даній справі, змінивши виконання вказаного рішення та порушивши вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи наведене, ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 374,379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабеця Ігора Нестеровича, задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 29 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: