Справа № 932/8807/21
Провадження № 2-о/932/199/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

24 грудня 2021 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашов І.А., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою, в якій просять встановити факт постійного проживання у період з 21.09.1990 року по 30.09.1996 року без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; з 01.10.1996 року по 26.10.1998 року без реєстрації, а з 27.10.1998 року і по теперішній час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Заінтересованою особою заявник визначила Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. Заява обґрунтована тим, що вона не може приватизувати квартиру, тому змушена звернутись до суду для встановлення факту проживання у цьому житлі без реєстрації.

Дослідивши подану заяву та додані до неї докази, суд вважає, що у відкритті провадження по справі слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст. 294 ЦПК України).

Як роз`яснено у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік фактів щодо яких розгляд справ проводиться судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XII).

У статті 1 цього Закону закріплено, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні й збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно із ч. 11 ст. 8 цього Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про передачу в приватну власність майна, яке за законом підлягає відчуженню громадянину, зокрема: відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» підлягають передачі сім`ям наймачів квартири (будинки) та належні до них господарські споруди і приміщення.

З наданих матеріалів убачається, що заявники фактично просять суд встановити факт, який буде доказом та надаватиме їм право на приватизацію квартири, проте при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, докази не фіксуються та не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи оспорюється.

З огляду на викладене, суд вважає, що із заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вбачається спір про право, який стосується права на безоплатну приватизацію займаної ними квартири.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення осіб до суду за захистом цього цивільного права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2482-XII, житлові чеки це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду.

Пунктом 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року № 396, затвердженого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянин подає до органів приватизації такі документи, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (п.20 Положення, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Разом з тим, заявник замість підтвердження невикористання ним житлового чеку для приватизації державного житлового фонду, з наданням з цього приводу відповідних доказів, а у разі відмови органу приватизації у передачі у власність квартири, звернення до суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії, звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, а саме встановлення факту постійного проживання, тобто фактично встановлення факту невикористання права на безкоштовну приватизацію квартири. Обставини щодо невикористання житлових чеків підлягають доказуванню під час розгляду справи в порядку позовного провадження та можуть бути встановлені на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням принципу змагальності.

Згідно відповіді Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надали документів, що підтверджують невикористання ними житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Отже, Департамент житлового господарства відмовив у приватизації, тобто виник спір про право, і особи мають право подати позовну заяву із вимогами зобов`язання вчинити певні дії та встановлення фактів.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження та роз`яснити заявникам їх право подати позов на загальних підставах.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 260, 293, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Роз`яснити заявникам їх право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів до Дніпровського апеляційного суду з моменту складання, або протягом 15 днів з моменту отримання засвідченої копії ухвали.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ