Справа № 539/4469/20
Провадження № 2/539/301/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2021 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Даценка В.М.,

з участю секретаря Джадан І.В.,

позивачів малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2

законного представника малолітніх позивачів - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Другої лубенської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 про встановлення факту, визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЧ:

28.12.2020р. ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другої лубенської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту, визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії. Цього ж дня, ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Другої лубенської державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту, визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 29.12.2020р. про відкриття провадження у справі та об`єднання справ в одне провадження вищевказані позови об`єднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року замінено неналежного відповідача Другу лубенську державну нотаріальну контору, в частині вимог про встановлення факту непроживання, на належного відповідача ОСОБА_4 , виключивши його з даної справи, як третю особу.

В позові вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , мати неповнолітніх: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

В Другій Лубенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу на майно померлої ОСОБА_5 .

Заяву про прийняття спадщини подали мати померлої ОСОБА_3 . Батько померлої ОСОБА_6 подав відмову від прийняття спадщини на користь дружини ОСОБА_3 .

Інших заяв про прийняття спадщини/відмову у прийнятті спадщині у справі немає Заповіт відсутній.

Нотаріус з`ясував, що відповідно до довідки виданої Лубенським КЖЕУ на момент смерті зі спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані:

ОСОБА_4 . 1983 р.н. - чоловік.

ОСОБА_2 . 2012 р.н - син.

ОСОБА_1 . 2006 р.н. - син.

Оскільки чоловік померлої ОСОБА_4 на момент її смерті був зареєстрований разом із нею, нотаріус зробив висновок, що він в силу ч. 3 ст. 126 Цивільного кодексу України вважається таким, що прийняв спадщину.

Враховуючи вищевикладене нотаріус зазначив, що спадкування повинне здійснюватись за законом спадкоємцями першої черги в наступних частках:

Мати спадкодавця - ОСОБА_3 - 2/5 частки у тому числі урахуванням 1/5 частки від якої відмовився батько спадкодавця ОСОБА_6 на її користь

Син ОСОБА_2 - 1/5 частка;

Син ОСОБА_1 - 1/5 частка:

Чоловік ОСОБА_4 - 1/5 частка.

ОСОБА_3 повідомила нотаріусу, що чоловік померлої давно не проживає за місцем реєстрації, тобто на момент смерті спадкодавця з ним не проживав, а отже не може вважатись таким, що прийняв спадщину.

16 листопада 2020 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки виник спір щодо прийняття спадщини чоловіком спадкодавця, від чого залежить частка у спадщині кожного.

З таким рішенням нотаріуса позивач не згоден, вважає його неправомірним та таким, що порушує його права, оскільки ОСОБА_4 фактично з першого січня 2019 року не проживав постійно разом із спадкодавцем на момент її смерті. За пів року до смерті спадкодавця вони фактично припинили сімейні відносини разом не проживали. ОСОБА_4 постійного місця проживання не мав, вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями. Крім того, в матеріалах спадкової справи відсутні докази того, що ОСОБА_4 є чоловіком спадкодавця та звертався у порядку та строки, встановлені законом, із відповідною заявою для прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

Прохає суд:

- встановити факт того, що на день смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 не проживав постійно із ОСОБА_5 .

- визнати протиправною та скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видану шістнадцятого листопада дві тисячі двадцятого року державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. ОСОБА_3 .

- обов`язати Другу лубенську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 , свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивачі та їх законний представник позовні вимоги підтримали на їх задоволенні наполягають.

Відповідач Друга лубенська державна нотаріальна контора надіслала суду листа з проханням справу розглядати за відсутності їх представника, у вирішенні спору покладаються на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином за місцем знаходження на даний час (ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)»), клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 30.08.2019р. (а.с.17), мати неповнолітніх: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження НОМЕР_4 та НОМЕР_5 (а.с. 8, 31).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . В Другій Лубенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу 268/2019 на майно померлої ОСОБА_5 .

Заяву про прийняття спадщини подали мати померлої - ОСОБА_3 . Батько померлої - ОСОБА_6 подав відмову від прийняття спадщини на користь дружини ОСОБА_3 . Інших заяв про прийняття спадщини/відмову у прийнятті спадщині у справі немає. Заповіт відсутній.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В ст. 1261 ЦК України, зазначено, що першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до довідки ЛК ЖЕУ №9280 від 11.09.2019р., яка була надана нотаріусу з`ясувалося, що на момент смерті зі спадкодавцем ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані:

ОСОБА_4 . 1983 р.н. - чоловік.

ОСОБА_2 2012 р.н - син.

ОСОБА_1 . 2006 р.н. син, а тому спадкування повинно здійснюватись за законом в рівних частках, оскільки, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї.

16 листопада 2020 року нотаріус виніс постанову від 16.11.2020р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки виник спір щодо прийняття спадщини чоловіком спадкодавця, від чого залежить частка у спадщині кожного (а.с.19).

Згідно Акту вуличного комітету від 17.08.2020р. ОСОБА_4 , 1983р.н., зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , однак з 01.01.2019р. там не проживає (а.с.20).

Факт того, що ОСОБА_4 , 1983р.н., зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , однак з 01.01.2019р. там не проживає, підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 .

Також встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 08.04.2020 року ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно його дітей, позивачів у справі.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Враховуючи викладене, доказів на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_4 зі своєю дружиною, ОСОБА_5 , на час її смерті не має, натомість покази свідка ОСОБА_7 та акт вуличного комітету свідчать про те, що він з 01.01.2019р. за адресою АДРЕСА_3 не проживав, хоча був зареєстрований. Крім того, ОСОБА_4 не подав нотаріусу у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини, а тому не може вважається таким, що прийняв спадщину. (постанова ВСУ від 21.10.2020 569/15147/17)

Згідно позиції ВСУ викладеного в ухвалі від 21.10.2009р. за № 6-4178св08 - сам по собі факт реєстрації особи за місцем спірної квартири не свідчить про фактичне прийняття нею спадщини.

Що стосується позовних вимог позивача з приводу визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання відповідача видати неповнолітнім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину слід зазначити наступне.

Нотаріус є процесуальною особою, яка самостійно надає оцінку поданим документам і приймає рішення про вчинення або відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 81 Закону України «Про нотаріат», будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема, з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат», та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Закону України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Дослідивши оскаржувану постанову Другої лубенської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.11.2020р. судом не виявлено порушень норм законодавства, які дають підстави для її скасування.

Крім того, суд не може зобов`язати нотаріальну контору на здійснення конкретних нотаріальних дій, зокрема видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» ( Постанова ВСУ від 19.03.2018р. № 754/16825/15-ц).

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса проживання : АДРЕСА_3 ) в інтересах малолітніх ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до Другої лубенської державної нотаріальної контори ( , юридична адреса м. Лубни, пл. Вокзальна, 7), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , остання відома адреса перебування: АДРЕСА_5 , місце перебування: Державна установа «Полтавська виправна колонія (№64)» про встановлення факту, визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Встановити факт того, що на день смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не проживав постійно із ОСОБА_5 .

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 31.03.2021р.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М. Даценко