Справа № 201/1227/21
Провадження № 2/201/1528/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії та іншим вимогам,

В С Т А Н О В И В :

02.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення ДОДА про зобов`язання вчинити певні дії та іншим вимогам (а.с. № 3-5).

В позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що його дідусю ОСОБА_2 , інваліду Великої Вітчизняної війни 1-ї групи, в 2003р. було безоплатно видано автомобіль ЗАЗ 110206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Дідусь помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигнув оформити автомобіль на себе, оскільки для цього було потрібно 10 років користування. Наразі, позивачу на його звернення до органів соціального захисту населення листом від 28.09.2020р. № 7025/0/192-20 було відмовлено переоформити автомобіль на себе, оскільки на момент смерті дідуся він не був з ним зареєстрований за місцем його реєстрації. Позивач до позову долучив довідку від 24.02.2010р., яка видана Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, в якій зазначалося, що він дійсно проживав з дідусем та здійснював за ним догляд. Отже, позивач, посилаючись на положення абз.9 п.3. «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. № 999», просив суд своїм рішенням скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації №7025/0/192-20 від 28.09.2020р. про відмову у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля марки ЗАЗ 110206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та зобов`язати Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати дозвіл на перереєстрацію автомобіля марки ЗАЗ 110206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за ним.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 05.02.2021р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с.№ 22)

Представником відповідача - директором Департаменту соціального захисту населення ДОДА Кришень О. 12.05.2021р. подано відзив на позов, в якому керівник Департаменту зазначав про те, що згідно із абзацом 8 пункту 16 Постанови Кабінету Міністрів від 19.07.2006р. №999 «Про затвердження Порядку забезпечення осіб з інвалідністю автомобілями» - іншому члену сім`ї померлої особи з інвалідністю, який зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю на час смерті, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті особи з інвалідністю до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім`ї померлої особи з інвалідністю внаслідок трудового каліцтва - на розрахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції Фонду вартості автомобіля з урахуванням розрахункової вартості автомобіля та суми, сплаченої за нього особою з інвалідністю. Також представник відповідача зазначала і про те, що ОСОБА_1 не надав доказів звернення саме до відповідача для переоформлення автомобіля після смерті дідуся.

Крім того, по тексту відзиву керівник Департаменту зазначав, що, на його думку, позивачем пропущено трирічний строк позовної давності на подачу цього позову (а.с. № 35-37).

Ознайомившись з відзивом, позивач 07.07.2021р. подав письмові пояснення (а.с. № 45), в яких звертав увагу суду на те, що дідусем при отримані автомобіля було сплачено 7 % від вартості автомобіля, а також на те, що після його смерті та його (позивача) звернення до відповідача, останнім ніяких рахунків про сплату залишкової вартості автомобіля надано не було.

Підготовче засідання у справі у відповідності до вимог ст. 197 та п.2 ч. 3 ст. 200 ЦПК України проведено 07.07.2021р. (а.с. № 53).

В наданій суду 04.10.2021р. заяві ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутністю та без технічної фіксації судового процесу, цією ж заявою просив виправити в прохальній частині позову технічну помилку в марці автомобіля, а саме замість ЗАЗ 110380 - зазначити ЗАЗ 110206, а також не стягувати з відповідача судові витрати по справі, які ним понесені по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 908грн. (а.с. № 58). Також окремою заявою просив поновити йому строк позовної давності, який ним пропущено через те, що з моменту його звернення до відповідача у встановлені строки, і до моменту звернення до суду, неодноразово змінювалася і сама процедура повернення автомобіля Департаменту соціального захисту населення ОДА, тому і сам відповідач не міг дотриматися процедури передачі автомобіля (а.с. № 59).

Представник відповідача ні в підготовчі засідання 25.03.2021р., 24.05.2021р., 07.07.2021р., ні в судове засідання 04.10.2021р. не з`явився, про дату розгляду справи кожного разу повідомлявся належним чином, в справі наявні поштові повідомлення (а.с. № 25, 32,43, 57). Про причини неявки представник відповідача суд не сповістив, заяв про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, враховуючи письмову заяву позивача та неявку представника відповідача, суд розглянув цивільну справу по суті 04.10.2021р. відповідно до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності обох сторін (їх представників) та без технічної фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень відповідача, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до 2 статті ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

В статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно 2 ч. ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В статті 392 ЦК України зазначається, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Розглядаючи цивільний позов, судом встановлено, що в грудні 2003р. дідусь позивача - ОСОБА_2 , інвалід Великої Вітчизняної війни 1-ї групи, через Головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації (на сьогодні Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА) отримав автомобіль ЗАЗ 110206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. № 8, 10, 11, 14 ).

30.12.2003р. ГУ праці та соціального захисту населення ОДА була видана довіреність №156 на право управління автомобілем на ім`я позивача - ОСОБА_1 , тобто онука (а.с. №9).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже не встиг переоформити на себе автомобіль після 2013р. (через 10 років експлуатації, як визначено абз.1 п.16 Порядку) (а.с. №12).

Відповідно до абз.1 п.16 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. № 999» (з подальшими змінами), особі з інвалідністю, законному представнику недієздатної особи з інвалідністю чи дитині з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації. Після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сім`ї (за бажанням такого члена сім`ї), який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю.

Позивач підпадає під коло осіб, які визначені абз.1 п.16 Порядку, яким за їх бажанням може бути безоплатно переданий у власність автомобіль після закінчення 10-річного строку експлуатації, оскільки на час смерті дідуся (інваліда Великої Вітчизняної війни 1-ї групи) проживав з ним за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проживав із дідусем ОСОБА_2 та здійснював за ним догляд, оскільки самостійно останній цього робити не міг за станом здоров`я та віком.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем в матеріали справи долучено довідку від 24.02.2010р. № 1157, яка видана Перещепинською міськрадою Новомосковського р-ну Дніпропетровської обл., в якій зазначалося, що позивач дійсно проживав з дідусем ОСОБА_2 та здійснював за ним догляд, оскільки той самостійно цього робити не міг за станом здоров`я (а.с. № 15).

Отже, позивачем у відповідності до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України доведено факт проживання із ОСОБА_2 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відсутність реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_1 , для правильного вирішення спору не має, оскільки вона не була здійснена через незалежні від ОСОБА_1 обставини, а саме через те, що будинок був недобудований та за життя його дід не отримав нових правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Крім того, виходячи з абз.9 п.3. Порядку до членів сім`ї особи з інвалідністю належать громадяни України, які проживають разом з нею, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку.

Позивач по тексту позову зазначає, що після смерті дідуся неодноразово звертався до Управління соціального захисту населення Новомосковської райдержадміністрації, а також до Міністерства праці та соціальної політики України з заявами про безоплатну перереєстрацію автомобіля на нього згідно Порядку №999, затвердженого КМУ 19.07.2006р. До позову долучено лише останнє від 29.06.2010р. (а.с. № 13, 13зв. ).

13.10.2020р. ОСОБА_1 було направлено листа № 4927 від Управління соціального захисту населення Новомосковської райдержадміністрації, в якому начальник управління Мальований В. посилався на лист (відмову) відповідача від 28.09.2020р. № 7025/0/192-20, в якому в свою чергу зазначалося про неможливість надання дозволу на вилучення або викуп автомобіля позивачем , оскільки на момент смерті дідуся позивач не був з ним зареєстрований за місцем його реєстрації (а.с. № 14 ).

Частиною 3 статті 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що після смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів її сім`ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги положення ч.3 ст.38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та абз.9 п.3. «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. № 999» (з подальшими змінами), а також наявність у позивача довідки від 24.02.2010р. № 1157, яка видана Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. №15), якою підтверджено факт проживання позивача зі своїм дідусем на день його смерті, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом також було перевірено коло спадкоємців померлого, які б могли мати право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , втім з відповіді Першої ДДНК від 06.05.2021р. за № 1308/01-99 вбачається, що відомості про спадкову справу у Спадковому реєстрі відсутні (а.с.№38, 39).

З урахуванням усіх наведених положень нормативно-правового акту, закону та положень цивільного законодавства, суд відхиляє заперечення проти позову, які викладені по тексту відзиву на позов 12.05.2021р. директором Департаменту соціального захисту населення ДОДА Кришень О.

Стосовно строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Як зазначає частина 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

По тексту відзиву на позов керівник Департаменту зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні 02.02.2021р. з позовом до суду, оскільки трирічний строк слід відраховувати від дати смерті ОСОБА_2 , а саме з 22.08.2009р.

Позивач в заяві до суду від 04.10.2021р. просив поновити йому строк позовної давності, посилаючись на те, що трирічний строк ним пропущено через те, що з моменту його звернення до відповідача у встановлені строки, і до моменту звернення до суду, неодноразово змінювалася і сама процедура повернення автомобіля Департаменту соціального захисту населення ДОДА, тому і сам відповідач не міг дотриматися процедури передачі автомобіля.

Частиною 5 статті 267 ЦК України визначено, що у разі, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, то порушене право підлягає захисту.

Європейський суд з прав людини в одній із справ (п.62,п.66 рішення від 20.12.2007р., справа «Фінікарідов проти Кіпру») наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Користуючись своїм правом, передбаченим ч.5 ст. 267 ЦК України, та приймаючи до уваги прохання позивача про поновлення йому строку на звернення до суду, суд вважає, що такий строк підлягає поновленню, оскільки був пропущений з поважних причин. Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до Міністерства праці та соціальної політики України з заявами про безоплатну перереєстрацію автомобіля на нього (а.с. № 13, 13хв), втім офіційного листа, в якому йому було повідомлено про лист від 28.09.2020р. № 7025/0/192-20 (тобто відмову в наданні дозволу на вилучення або викуп автомобіля), йому було направлено тільки 13.10.2020р., після чого він відразу (08.12.2020р.) і звернувся з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного .

При прийняті такого рішення судом враховано і той факт, що після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто більше 11 років, відповідач жодного разу не звертався до позивача з вимогою про повернення автомобіля, або його викуп (тобто позивач, дійсно, міг добросовісно помилятися у порядку та строках звернення до відповідного відділу соціального захисту населення або відповідного суду). Так само, відповідач не звертався і до суду з відповідними позовом (до речі, так само пропустивши строки звернення до суду). Така невизначеність долі автомобіля, який в свій час було видано на безоплатній основі інваліду Великої Вітчизняної війни 1-ї групи - ОСОБА_2 , тривала до пред`явлення позову самим ОСОБА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 судом розглядаються в цивільному судочинстві, оскільки ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2020р. у справі № 160/16359/20 позивачу було відмовлено у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства (а.с.№16-19).

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позивач в заяві до суду від 04.10.2021р. просив не стягувати на його користь з відповідача судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 908 грн. (а.с. № 2), судові витрати у цій справі відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 391, 392, ч.5 ст. 267 ЦК України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006р. № 999» (з подальшими змінами), ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 128-131, 223, ч.2 ст.247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії та іншим вимогам - задовольнити.

Скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації №7025/0/192-20 від 28.09.2020р. про відмову у наданні дозволу на перереєстрацію автомобіля марки ЗАЗ 110206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації надати дозвіл на перереєстрацію автомобіля марки ЗАЗ 110206, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на ОСОБА_1 , РНООКПП - НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.