Головуючий суду 1 інстанції - Форощук О.В.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 431/7305/19
Провадження № 22-ц/810/682/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.,

суддів: Кострицького В. В., Назарової М. В.,

за участю секретаря

судового засідання: Сінько А. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шурхно Кирило Анатолійович, на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Форощука О. В., в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на автомобіль

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Mersedes Bens 207 DПЕ» 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , укладений 18.04.2006 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_1 право власності на даний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 10.05.2011, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2006 ОСОБА_2 продав належний йому автомобіль «Mercedes-Bens207DПЕ», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Зазначена угода була оформлена розпискою про отримання грошових коштів, написаною власноруч ОСОБА_2 та нотаріальною довіреністю, виданою ОСОБА_2 на право володіння, розпорядження вказаним транспортним засобом. Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 18.04.2006 року умисно оформили один правочин (довіреність), але насправді встановились інші правовідносини з купівлі-продажу вказаного автомобіля. За договором доручення, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , був прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, оскільки за цією угодою ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти за придбання автомобіля, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 18.04.2006. Після цього, 10.05.2011 року ОСОБА_3 продав позивачу вказаний транспортний засіб. Вказана угода була оформлена лише розпискою, написаною ОСОБА_3 за отримання грошей за вказаний транспортний засіб. Таким чином, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 також склалися правовідносини з купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, та в зв`язку з тим, що розписка від 10.05.2011 року фактично є договором. У позивача з моменту укладення зазначеного договору виникло право власності на вищезазначений транспортний засіб.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 13 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

В апеляційній скарзі вказує на те, що між відповідачами фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, який вони оформили шляхом оформлення розписки про отримання грошових коштів та видачі нотаріальної довіреності ОСОБА_3 на право володіння та розпорядження транспортним засобом. На думку скаржника, судом не враховано, що відбулося повне виконання договору обома сторонами, а розписка від 10.05.2011, видана ОСОБА_3 є фактично договором, укладеним з позивачем, тому у останнього з моменту укладення договору виникло право власності на спірний автомобіль.

В судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.04.2006 ОСОБА_2 було видано довіреність на уповноваження ОСОБА_3 , або ОСОБА_4 продати належний йому на праві свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого МРЕВ УДАІ м. Луганська 14.04.2005, автомобіль марки «Mercedes-Bens 207DПЕ», 1987 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований МРЕВ УДАІ м. Луганська 14.04.2005.

Також, згідно розписки від 18.04.2006 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 за проданий «Mercedes-Bens207DПЕ», 1987 року випуску кошти в сумі 27500 грн.

Згідно розписки від 10.05.2011 ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 за проданий «Mercedes-Bens207DПЕ», 1987 року випуску, грошові кошти в сумі 19800 грн.

Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.08.2019 транспортний засіб «Mercedes-Bens207DПЕ», номерний знак НОМЕР_1 тимчасово затриманий.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що недотримання умов зняття автомобіля з реєстрації та довіреність на право володіння, користування та розпорядження автомобілем не свідчать про укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Отже між сторонами договір купівлі продажу не був укладений відповідно до вимог чинного законодавства. Тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на вказаний автомобіль.

Колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Відповідно до ст. ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання дійсним договору купівлі продажу транспортного засобу, укладеного між відповідачами, позивач не зазначив яке ж своє порушене право відповідно до ст. 15 ЦК України він захищає шляхом пред`явлення вказаної позовної вимоги, враховуючи, що ОСОБА_3 мав право на продаж вказаного транспортного засобу від імені ОСОБА_2 на підставі виданої ним довіреності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що видача довіреності на ім`я відповідача ОСОБА_3 на право продажу транспортного засобу ніяким чином не порушує права позивача.

Крім того, заявляючи вимоги про визнання права власності на автомобіль, позивач вважає, що таке право власності виникло у нього на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачем ОСОБА_3 10.05.2011, при цьому вимога про визнання його дійсним позивачем не заявлялася, а суд надаючі цим обставинам оцінку, зокрема, що договір між сторонами не укладався, вийшов за межі позовних вимог, оскільки як вже зазначалося, позивач просив визнати тільки право власності на спірний автомобіль.

Відповідно до ч. 4 ст. ст. 367 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову у задоволенні позову є правильним, разом з тим мотивувальна частина рішення підлягає зміні з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , задовльнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 13 серпня 2020 року справі змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови 29 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: