Провадження № 2/761/2642/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.

за участю секретаря Горбань К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Амбарцумян К.М.,

представника третьої особи Лавро А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тренінгового центр прокурорів України, Національної академії прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Тренінгового центр прокурорів України (далі по тексту - відповідач-1), Національної академії прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії (далі по тексту - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Офіс Генерального прокурора визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.06.2020 року позивача було звільнено з посади старшого викладача Національної академії прокуратури України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України згідно із наказом від 02.06.2020 року № 250-к.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідач-1 порушив установлений законом порядок звільнення, а саме - не виконав обов`язок щодо подальшого працевлаштування позивача та не встановив факту неможливості переведення на роботу до реорганізованої установи.

Так, позивач вважає, що Тренінговий центр прокурорів було створено на базі Національної академії прокуратури України та обидві установи мають однакові основні функції і завдання, а саме: підвищення кваліфікації прокурорів та здійснення спеціальної підготовки на посаду прокурора. А тому позивач стверджує, що Тренінговий центр прокурорів є по суті правонаступником Національної академії прокуратури України, а отже позивачу мала б бути запропонована робота в новоствореній установі, оскільки фактично відбулась реорганізація підприємства шляхом перетворення.

Посилаючись на викладене, та з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02.06.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки. Поновити позивача на роботі у Тренінговому центрі прокурорів України з дати звільнення з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України на рівнозначну за своїми функціями обов`язками посаду. Стягнути з Тренінгового центру прокурорів України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.06.2020 року до дня поновлення на роботі.

Ухвалою суду від 24.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою суду від 17.09.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті на 25.11.2020 року.

06.11.2020 року від третьої особи надішли письмові пояснення, в яких зазначали про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

12.11.2020 року до суду від Національної академії прокуратури України надійшов відзив на позов. Відповідач-2 не погодилась із позовними вимогами та просила їх відхилити. При цьому зазначала, що постановою КМУ № 175 від 03.03.2020 року було ліквідовано НАПУ та установлено заходи з ліквідації юридичної особи, тоді як позивач помилково вважає Тренінговий центр прокурорів правонаступником Національної академії прокуратури України.

17.11.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив Національної академії прокуратури України, в якому позивач зазначив, що твердження, пояснення та аргументи відповідача-2 не обґрунтовані та не відповідають дійсності, а тому мають бути відхилені.

23.11.2020 від Тренінгового центру прокурорів України надійшов відзив на позовну заяву, в якому він поросив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що позивач помилково стверджує про реорганізацію Національної академії прокуратури України в Тренінговий центрів прокурорів України, оскільки згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» постановлено ліквідувати Національну академію прокуратури України. Правонаступництво прав та обов`язків Національної академії прокуратури України Тренінговим центром прокурорів не передбачено жодним законом, а також підзаконним актом. Разом із тим, обов`язок щодо працевлаштування передбачений лише у випадку реорганізації юридичної особи.

25.11.2020 року суду від Національної академії прокуратури України надійшли заперечення на відповідь на відзив.

03.12.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив Тренінгового центру прокурорів України, в якому позивач зазначив, що на розгляді Окружного адміністративного суду м. Києва перебуває провадження щодо визнання протиправною та скасування наказів Генерального прокурора «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України від 05.03.2020 року № 129, «Про деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України» від 05.03.2020 року № 130, «Про закріплення державного майна за Тренінговим центром прокурорів України» від 05.03.2020 року № 131. Вказані обставини ставлять під сумнів доводи відповідача-1 про правомірність ліквідації установи.

28.01.2021 року на адресу суду від Тренінгового центру прокурорів України надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники відповідача-1 та третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечували та просили у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 02.06.2020 року № 250-к Національної академії прокуратури України позивача було звільнено з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки, 17.06.2020 року ( у зв`язку із ліквідацією Національної академії прокуратури України) (т. 1 а.с. 40).

Вказаному наказу передувало попередження про вивільнення від 06.04.2020 року № 13/451 (т. 1 а.с.39).

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Частинами 1, 2 статті 49-2 КЗпП встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Аналіз зазначеної норми КЗпП надає підстави для висновку про те, що чинне законодавство про працю встановлює обов`язок роботодавця запропонувати працівнику при вивільненні іншу посаду відповідно кваліфікації та досвіду працівника, а оцінку зазначених факторів залишає на розсуд роботодавця.

Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Разом із тим, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 року № 175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» постановлено ліквідувати Національну академію прокуратури України.

Згідно із наказом генерального прокурора від 05.03.2020 року № 129 було вирішено припинити Національну академію прокуратури України шляхом ліквідації.

Наказом генерального прокурора від 05.03.2020 року № 130 було утворено Тренінговий центр прокурорів України на базі Національної академії прокуратури України, що ліквідується.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем-2 було повністю дотримано передбачену законом процедуру звільнення позивача з роботи, яка передбачена для ліквідації підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Посилання позивача з приводу того, що відповідач-1 є фактичним правонаступником відповідача-2 не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодним документом.

Саме по собі посилання позивача на висновки Верховного Суду в адміністративних справах щодо функціонального правонаступництва не може слугувати підтвердженням того, що і в даному випадку Тренінговий центр прокурорів України є правонаступником Національної академії прокуратури України, оскільки з огляду на положення статуту відповідача-2 завданнями Тренінгового центру прокурорів є підвищення кваліфікації прокурорів; підготовка осіб, які успішно пройшли процедуру добору на посаду прокурора; підвищення кваліфікації державних службовців, у тому числі органів і прокуратури, з метою розвитку професійної компетентності, а також працівників інших органів правопорядку, державних органів, установ, організацій незалежно від форми власності; добір та навчання тренерів (викладачів) з метою виконання завдань, зазначених у підпунктах 1 - 3 цього пункту; координацію діяльності регіональних відділень з метою ефективного виконання завдань, зазначених у підпунктах 1 - 3 цього пункту; міжнародне співробітництво.

Тоді як завданнями Національної академії прокуратури України були: здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора з метою отримання та удосконалення ними знань та навичок практичної діяльності на посаді прокурора, складання процесуальних документів, вивчення правил прокурорської етики та засвоєння правил особистої безпеки прокурора. Підвищення кваліфікації працівників прокуратури, у тому числі і військових прокурорів. Впровадження в процес спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора та підвищення кваліфікації прокурорів позитивного досвіду прокурорської діяльності (у тому числі досвіду іноземних держав), інноваційних форм викладання. Організація та проведення наукових досліджень у галузі права з метою впровадження результатів наукової роботи та їх подальшого використання у прокурорській діяльності. Взаємодія з державними органами, навчальними та науковими установами, у тому числі міжнародними, для організації науково-методичного Убезпечення прокурорської діяльності та діяльності державних службовців і прокуратури. Сприяння у діяльності органів прокурорського самоврядування та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Налагодження міжнародних зв`язків і здійснення міжнародної діяльності Академії. За дорученням Генеральної прокуратури України та зверненнями інших уповноважених органів брати участь у підготовці нормативно-правових актів, спрямованих на регулювання діяльності прокуратури.

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку, що процедуру звільнення позивача з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було дотримано відповідачем.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про оскарження у судовому порядку наказів щодо ліквідації Національної академії прокуратури України, оскільки такі накази на даний час не скасовані, а саме по собі оскарження їх не свідчить про їх незаконність.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені позивачем, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки в частині позовних вимог щодо поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення судом відмовлено, суд вважає, що і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також слід відмовити.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі

Керуючись ст. ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тренінгового центру прокурорів України, Національної академії прокуратури України в особі Ліквідаційної комісії, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов`язання поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Тренінговий цент прокурорів України: м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, 81-Б, .

Національна академія прокуратури України: м. Київ, вул. Ю. Іллєнка, 81-Б, .

Офіс Генерального прокурора: м. Київ, вул. Різницька, 13/15, .

СУДДЯ М.А. РИБАК

Повний текст рішення складено: 04.10.2021 року.