Провадження № 2/521/928/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Чорнуцького В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод в реалізації прав власника шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод в реалізації прав власника шляхом виселення, в якому просить суд усунути позивачу перешкоди у реалізації прав власника, виселивши ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим 04.07.2002 р. державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Северовою Н.В., за реєстр. № 1-664 позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано 11.09.2002 року в КП «БТІ» ОМР за № 138 стор. 83 р. 14557. У домоволодіння позивача на даний час проживають ОСОБА_2 , матір дружини сина позивача, та ОСОБА_3 , син дружини сина позивача від першого шлюбу, які у домоволодінні не зареєстровані. Як зазначає позивач, кілька років тому, відповідачі звернулись до позивача з приводу дозволу на їх тимчасове проживання (строком на три місяці), допоки вони не зможуть знайти інше житло. Дозволу на постійне проживання у будинку ОСОБА_1 відповідачам не надавав, реєстрацію їх місця проживання не погоджував, договору найму не укладав. Зі спливом обумовленого терміну, позивач звернувся до відповідачів щодо їх виселення. Однак, як стало зрозуміло позивачу, відповідачі не планують залишати належне йому житло. Більше того, відповідачі почали вести себе зухвало, почали ображати позивача, провокуючи сварки, вважаючи себе повноправними користувачами власності позивача. Зазначив, що відмовляючись звільнити житло ОСОБА_1 відповідачі порушують його права та законні інтереси, оскільки він не давав згоди на постійне проживання відповідачів та розраховував на виселення за першої його вимоги. Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 15.09.2020 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 12.10.2020 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 28.12.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.02.2021 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, оскільки відповідачі по справі чинять йому перешкоди у праві користуванні та розпорядженні його майном. Пояснив, що він є інвалідом другої групи, а часті сварки роблять його життя нестерпним.

Представник відповідача адвокат Чорнуцький В.П. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій просила суд справу слухати за її відсутності. Також, надала до суду відзив, в якому просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що позивач п`ять років тому запропонував своєму сину ОСОБА_4 переїхати проживати до нього у будинок разом із своєю сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Позивач своє рішення пояснив тим, що досить винаймати квартири, переїжджати з одного місця на друге з маленькою дитиною на руках. У сина позивача та доньки відповідачки є спільна дитина син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач виділив для проживання свого сина окрему кімнату та дав згоду на проведення ремонту та на побудову другого поверху. Вказала, що посилання позивача, що вона ОСОБА_2 вселилась до будинку на три місяці, ображає ОСОБА_1 , веде себе зухвало не відповідають дійсності, оскільки жодних доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Про переїзд відповідачки на постійне чи тимчасове проживання до будинку позивача не було жодних домовленостей. До будинку вона ніколи не переїжджала та у ньому не проживає. Жодних прав позивача як власника будинку не порушує та не обмежує, ніяких прав на нерухоме майно не заявляє, жодних перешкод у користуванні власністю не створює. Вказала, що коли її донька перебуває на роботі, вона допомагає у догляді за дитиною, однак це не може бути доказом проживання у домоволодінні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій проси суд справу слухати за його відсутності. Також, надіслав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що його мати ОСОБА_5 є дружиною сина позивача ОСОБА_4 . Починаючи з дати народження і до теперішнього часу відповідач проживає разом з матір`ю. В будинок позивача він переїхав проживати разом з матір`ю та її чоловіком за пропозицією позивача приблизно 5 років тому. До переїзду він з матір`ю та її чоловіком проживали у орендованій квартирі. Іншого житла у нього немає. Зазначив, що він жодних прав позивача як власника будинку не порушує та не обмежує, ніяких прав на нерухоме майно не заявляє, жодних перешкод у користуванні власністю не створює.

Заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.07.2002 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори за реєстр. № 1-664, є власником житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 . (а.с.6)

Право власності було зареєстровано 11.09.2002 року в КП «БТІ» ОМР за № 138 стор. 83 р. 14557. (а.с.6 зв)

Вказаний будинок складається в цілому з одного житлового черепашкового будинку, загальною площею 25,8 кв.м, що розташований на земельній ділянці 519 кв.м.

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 28.08.2020 року вбачається, що у домоволодінні по АДРЕСА_2 осіб: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_8 (дружина), ОСОБА_9 (син), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_7 (онук), ОСОБА_10 (онук). (а.с.7)

З пояснень позивача вбачається, що відповідачі проживають в будинку з 2017 року, вселились в нього зі згоди позивача, відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , дружини його сина ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 , між сторонами по справі існують неприязні стосунки.

Вказані обставини також підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , допитаної в судовому засіданні.

З приводу сімейного конфлікту позивач звертався в жовтні 2020 року до Хмельницького ВП Малиновського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області, що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку № 20672 від 11.10.2020 р. (а.с.58)

Відомості про наявність у відповідачів іншого житла в м. Одесі суду не надано.

Надані стороною позивача письмові заяви ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (а.с. 49-56) про взаємовідносини відносини між ОСОБА_8 та її онуком ОСОБА_19 не беруться судом до уваги, оскільки зазначені особи не були допитані в судовому засіданні як свідки, відомості, що викладені в заявах не мають правового значення для вирішення спору.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником (житловий сервітут).

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

В розумінні вказаної статті Конвенції, житловий будинок позивача є для відповідача житлом.

Виселення особи житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п.2 ст.8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідь останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті (п. 40-44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», набуло статусу остаточного 02.03.2011р.).

Враховуючи, що відповідачі із родиною вселились до належного позивачу будинку зі згоди позивача, який є його власником, тривалий період проживання у вказаному будинку, проживання в ньому доньки відповідачки та матері відповідача - ОСОБА_5 , щодо якої питання про виселення судом не вирішується, відсутність у відповідачів іншого житла в м. Одесі, суд доходить висновку, що виселення їх з житлового будинку позивача є непропорційним втручанням в гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право відповідачів на повагу до приватного та сімейного життя, оскільки фактично призведе до роз`єднання родини відповідачів, розлучення їх із донькою та матір`ю ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач не позбавлений права користування належним йому будинком, фактично проживає в ньому, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для припинення права користування відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 житловими приміщеннями спірного будинку, виникнення неприязних стосунків з позивачем не може бути єдиною підставою для позбавлення їх житла.

Таким чином, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні належним йому будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_20 , про усунення перешкод в реалізації прав власника шляхом виселення з житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 26.03.2021 року.

Головуючий: