Справа № 214/2841/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 травня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу №214/2841/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить ухвалити рішення про позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав, щодо неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 його мама, ОСОБА_4 , померла. З моменту його народження й по 06.10.2017 він був зареєстрований та проживав разом з мамою за адресою: АДРЕСА_1 . З 2008 року й по момент їх зняття з реєстрації та зміни місця проживання, його біологічний батько - ОСОБА_2 ніколи не відвідував його за вказаною адресою, не цікавився його умовами проживання.

З жовтня 2017 року вони з мамою почали проживати у її бабусі, ОСОБА_5 , 1940 р.н. разом з старшим братом ОСОБА_6 , 1988 р.н. за адресою: АДРЕСА_2 . До теперішнього часу за вказаною адресою її біологічний батько - ОСОБА_2 також ніколи не відвідував його.

З 01 вересня 2011 року і по теперішній час він навчається в Криворізькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 74 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. Заяву на зарахування його до школи подавала його мама і лише вона весь час його навчання відвідувала батьківські збори та шкільні заходи, допомагала йому виконувати домашні завдання, цікавилася його успішністю, поведінкою, стосунками з вчителями та однокласниками. Натомість, його біологічний батько - ОСОБА_2 ніколи не цікавився його шкільними успіхами та проблемами, не бував на жодному шкільному заході

До того ж, з моменту його народження саме мама піклувалася про його стан здоров`я, ходила з ним до лікарні, була з ним поки він хворів, приймала участь в його оздоровленні. В липні 2018 року його мама, як його законний представник, обрала йому лікаря, який надає первинну медичну допомогу, що підтверджується Декларацією №0000-РРМ2-6НЕН від 02.07.2018.

Весь час свого життя він знаходився на повному матеріальному утриманні мами, бабусі та старшого брата. Саме вони забезпечували йому необхідне харчування, медичний догляд, лікування, надавали доступ до культурних цінностей.

При цьому, у 2008 року у його мами було виявлено онкологічне захворювання і вона отримала інвалідність, однак не дивлячись на це, вона доклала всіх зусиль для забезпечення його виховання та нормального життя, в той час коли його батько залишався осторонь і не цікавився ним.

Навпаки, його біологічний батько - ОСОБА_2 , з 2008 року не спілкувався з ним не виховував його, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не вітав його з святами, не цікавився станом його здоров`я, умовами проживання, навчанням, внутрішнім світом.

Крім того, поки його біологічний батько жив поряд з ним і мамою (до 2008 року), він постійно провокував конфлікти у сім`ї, бив маму на його очах, виганяв їх з дому і вони були вимушені ховатися від нього у сусідів та родичів. Вказані факти можуть бути підтверджені показаннями свідків, заяву про виклик яких він додає до даного позову.

На сьогоднішній день його утриманням та вихованням займається виключно його бабуся, старший брат та рідна тітка - ОСОБА_3 . Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїм батьківських обов`язків, закріплених Сімейним кодексом України.

Вищезазначені ним обставини свідчать про невиконання відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, закріплених ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України, так як він самоусунувся (ухилився) від його виховання, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Названі дії у відповідності з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача, ОСОБА_2 , батьківських прав, щодо дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що буде слугувати найбільш повному та всебічному забезпеченню його прав та законних інтересів, як дитини.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2019 року справу передано на розгляд судді Ткаченкові А.В. (т.1 а.с. 42).

06 травня 2019 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (т.1 а.с.44-45).

26 липня 2019 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшли заперечення на позов про позбавлення батьківських прав, відповідно до яких зазначає, що він ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, заперечує проти заявленого позову із огляду на наступне.

Його мама, ОСОБА_4 , помирає 06.03.2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, після чого його рідні по материнській лінії чинять йому перешкоди у спілкуванні з сином. З ОСОБА_4 припинив шлюбні стосунки в 2008 року. Спочатку нею чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною та його вихованні. Таким чином він змушений був звернутися до опікунської ради з заявою щодо встановлення зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_1 . На що рада дала висновок про доцільність звернення до суду для усунення перешкод від гр. ОСОБА_4 , у спілкуванні з дитиною, так як остання ігнорувала запрошення та відмовлялася брати участь у розгляді питання встановлення порядку зустрічей його з сином. Після чого він звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу для вирішення цього питання, який виніс рішення та задовольнив його вимоги. З часом їх стосунки з ОСОБА_4 покращились та вони знаходили згоду, щодо виховання дитини. Сина він брав до себе, проводили разом час, їздив з ним за покупками для нього необхідні речі та одяг, окрім цього сплачував аліменти кожен місяць у визначеному розмірі. З огляду на зазначене можна стверджувати, що ним виконувалися покладені Законом обов`язки щодо матеріального забезпечення (утримання) дитини. А також виконувалися обов`язки щодо виховання дитини та сприяння щодо розвитку та організації повсякденного життя. Спосіб та об`єм такої участі визначалися за домовленістю з матір`ю дитини, але в будь якому разі він був обізнаний щодо успіхів дитини , його здоров`я, планів тощо.

У зв`язку з тим, що як ОСОБА_1 мешкав разом з матір`ю, то вона і обирала лікаря, навчальний заклад для сина. В цих питаннях він їй довіряв та ці питання вони обговорювали по телефону знаходячи згоду. Логічною є також позиція щодо вирішального голосу за матір`ю у питаннях, які вирішувалися, бо дитина мешкала з нею. Як потім йому стало відомо вона мала онкологічне захворювання та отримала інвалідність, і також з цих міркувань він вважав, що дитина повинна мешкати разом з матір`ю, щоб вони мали змогу підтримувати один одного.

Їх син вказує, що він провокував на конфлікт у сім ї , але на той час він був маленький і не міг оцінити ситуацію. Так він розійшовся з його матір`ю бо вони не находили спільної мови, та щоб не травмувати дітей (у ОСОБА_4 є ще двоє старших дітей) вирішили жити окремо. Припинення стосунків між батьками не є підставою для позбавлення одного з них батьківських прав.

Коли померла ОСОБА_4 , рідня сина взагалі заборонила йому бачитись з ним, а саме тітка та бабуся, звинувачуючи його у її смерті та запевняли в цьому дитину . Спочатку він відповідав на його телефоні дзвінки та погоджувався зустрітися, але приїжджаючи за ним він не виходив на двір (до квартири його ніхто не пускав).

Він як законний представник свого сина звернувся до міграційної служби про видачу паспорта громадянина України своєму синові ОСОБА_1 та зареєстрував його на певну дату, щоб прийти з ним та оформити необхідні документи для видачі паспорту. Спочатку син був згоден з ним піти, але після розмови зі своїми близькими по маминій стороні відмовився піти, мотивуючи це тим, що поїде до старшого брата до Києва і буде там жити і паспорт йому не потрібен. Не зважаючи на його вмовляння та доводи, він не прийшов. З чого він маю вивід, що йому не роз`яснюють його обов`язків та зобов`язань, не готують його до самостійного життя та праці.

Після чого він намагався забрати сина до себе жити, розмовляючи з ним на що він спочатку погоджувався, але з часом відмовлявся, кажучи що його не відпускає бабуся і тітка. Він звернувся до служби у справах дітей про перевірку умов проживання та утримання сина, бо сам не має доступу до помешкання. Копія їх відповіді від 17.04.2019 року додається, та службою рекомендовано та направлено до психолога самого та з ним, але він категорично відмовляється йти. Потім він подав заяву, що просить їх визначити місце проживання свого сина з ним, так як неповнолітні діти не можуть самостійно вирішувати питання мешкання, тому що в силу свого віку залежить від батьків, копія заяви від 24.04.2019 року додається.

Після чого начальнику служби у справах дітей ОСОБА_8 вдалося зібрати круглий стіл з ним, сином та його родичами, а також були присутні працівники служби. На якому тітка та бабуся були агресивно настроєні проти нього, але підтвердили той факт, що він виконував свої батьківські обов`язки. Раніше зустрічався з сином та допомагав в його виховані.

10.05.2019 року він взнав, що син подав позов про позбавлення батьківських прав чим був дуже здивований, але розумів з чиєї це подачі. Він намагався, ще раз врегулювати цей конфлікт миром, але йому не вдалось, син зовсім не йде на контакт з ним. Тому змушений був заключити договір з адвокатом на захист своїх прав.

Але він любить свого сина та впевнений, що це тільки сторонній вплив на нього призвів до наявності зазначених позовних вимог. Доказів його поведінки такої, яка є підставою передбаченою ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав не має. Також якщо інша сторона заважає бачитися з дитиною займатися її вихованням (що підтверджується рішенням суду, яке додається), не може вважатися навмисною відсутністю виховання. Законодавство України суворо ставиться до залишення дітей без батьківської турботи. Тому будь-яка з перелічених підстав вказана в позові повинна перевіритись, так як докази про його байдужість та жорстоке поводження не доказані.

Вважає, що зазначені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є необґрунтованими та безпідставними, такими що не підлягають задоволенню. Просить у задоволені позові ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відмовити повністю (т.1 а.с.71-77).

26 липня 2019 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову (т.1 а.с. 78-91).

26.07.2019 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, встановлено для Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради обов`язок підготувати до суду подання щодо можливості призначення ОСОБА_3 законним представником ОСОБА_1 на час розгляду справи (т.1 а.с.93-95).

02.08.2019 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що так, як зазначалося ним у позовній заяві з 2008 року його біологічний батько - ОСОБА_2 ніколи не відвідував його, не цікавився його умовами проживання. Він жодного разу не був свідком того, щоб ОСОБА_2 намагався зустрітися з ним й при цьому, його мати або будь хто інший чинив йому перешкоди. Отже, навіть за наявності рішення суду від 26.01.2010, відповідач не користувався можливістю систематичних побачень і регулярного спілкування з ним, що є неодмінним елементом належного (повноцінного) розвитку й виховання дитини.

Представником відповідача не надано жодних належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України на підтвердження існування викладених у відзиві заперечень, зокрема того факту, що він проводив з ним час, їздив з ним за покупками, сплачував аліменти на інше.

У відзиві фактично визнається та обставина, що ОСОБА_2 , не дивлячись на те, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, відповідач самоусунувся від вказаних обов`язків, переклавши всю відповідальність на його маму, яка вимушена була самостійно обрати лікаря, школу, лікувати його, ходити на шкільні заходи та збори, вирішувати його повсякденні проблеми. Виключно мама та рідні доглядали за ним, коди він хворів, купували ліки, готували їсти, ходили з ним до кінця тощо, читали книжки, цікавилися його здібностями, організовували свята та ін. Батько ніколи не приймав у цьому участі. Інтерес до нього та його життя виник лише після смерті матері.

Вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, викладених в позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав (т.1 а.с.102-103).

06 грудня 2019 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с. 133-135).

24 квітня 2020 року від представника позивача адвоката Морозова Є.Є. надійшла заява про поновлення процесуального строку для подання клопотання про витребування доказів та заява про витребування доказів у справі (т.1 а.с. 162-168).

27 квітня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання представника позивача адвоката Морозова Є.Є. задоволено (т.1 а.с.172-174).

29 вересня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання позивача ОСОБА_1 задоволено, витребувано від органу опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради висновок про доцільність або відсутність такої щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 201-202).

30.11.2020 року до канцелярії суду від представника третьої особи надійшла заява про долучення до справи доказів, а саме висновку органу опіки і піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 від 20.11.2020 №10/39-4684 (т.1 а.с. 215-218).

Позивач ОСОБА_1 , та законний представник позивача ОСОБА_3 , до зали судового засідання не з`явилися, надали до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Просять при винесенні рішення врахувати той факт, що відповідач не виплачує аліментів з березня 2019 року, пенсію, яку він отримує на сина по втраті годувальника за весь 2019 рік йому не передав. Раніше в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що після смерті матері було лише два дзвінки від батька про зустрічі і два повідомлення по вайберу. Батько пропонував проживати з ним, і його дружиною, однак він не захотів, оскільки йому комфортніше було з тіткою. Він не бажав спілкуватися з батьком.

Представник позивача адвокат Морозов Є.Є. до зали судового засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заявлених позовних вимог заперечує. Раніше в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснив, що в 2008 році він звертався до суду щодо спілкування з сином. Суд визнав певний порядок для спілкування з дитиною, однак мати ухилялася від виконання рішення суду з 2010 року. До 2019 року, поки була жива дружина, він в неї дізнавався про дитину. В 2019 році він був на батьківських зборах. Він звертався до класного керівника. Останній раз не пам`ятає коли бачився з сином, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає цьому. Він сплачує аліменти, заборгованості не має, на його картку з Пенсійного фонду перераховувалась допомога дитині, яку він відразу переводить на картку сина. Він знає, що син цікавиться комп`ютерними технологіями і бажає вступити до Вузу в Києві за цією спеціальністю. Він припускає, що сину забороняють спілкуватися з ним.

Представник третьої особи виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради Іванова О.В. до зали судового засідання не з`явилася, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні питання по суті покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_2 , співмешканець його матері ОСОБА_4 , яка померла в 2019 році. Вони з ОСОБА_2 , сестрою ОСОБА_10 і матір`ю ОСОБА_4 проживали в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_1 з 2003-2005 року. Його мама постійно сварилася з ОСОБА_2 на фінансовому ґрунті, він з собою коли ішов з дому забирав пральну машину. За час мешкання ОСОБА_2 періодично, біля п`яти разів, бив матір та його в ході конфліктів. З 2005 року, коли родився ОСОБА_1 вони переїхали в двокімнатну квартиру на вул. Тинка . Він прожив до 2006 року, а потім він переїхав. За час мешкання ОСОБА_1 не давав йому кошти. З 2006 року вони з сестрою переїхали до бабусі. Відносини у нього з відповідачем не склалися були дуже напруженими. Відповідач ОСОБА_1 сина ОСОБА_1 не ображав, йому відомо, що ОСОБА_1 намагався зустрічатися з ОСОБА_1 , однак останній не хотів з ним спілкуватися.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 її хрещеник. ОСОБА_2 знає з моменту народження ОСОБА_1 . ОСОБА_4 , її подруга. Вона була свідком як ОСОБА_2 виставляв ОСОБА_17 з ОСОБА_1 , який був немовлям з дому із-за сварки. У ОСОБА_1 і ОСОБА_17 були сварки на фінансовому ґрунті. Вона пам`ятає, як ОСОБА_2 побив ОСОБА_4 , коли вона пішла від останнього. Вона не знає чи застосовував фізичне насильство відповідач до позивача. З 2008 року ОСОБА_4 не проживала з ОСОБА_20 , і про те, що останній її ображав вона не знає. Їй відомо, що ОСОБА_21 виявляв бажання спілкуватися з сином

ОСОБА_22 зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за таких підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 21.03.2005 року, актовий запис №295 (т.1 а.с.6).

Мати позивача неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.6-10).

Відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_1 , проживав разом з матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11, 13).

Згідно з актом ЖБК «Рассвет-2» від 18.04.2019 року батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , до сина за місцем мешкання з 2008 року по 2017 рік не приходив та у вихованні участі не приймав (т.1 а.с.12).

Згідно з актом ТОВ «Житлосервіс-КР» від 04.04.2019 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 з 2017 року по теперішній час проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батько ОСОБА_2 , за даною адресою до сина не з`являвся і не брав участь у його вихованні. (т.1 а.с.14).

З 01 вересня 2011 року і по теперішній час ОСОБА_1 навчається в Криворізькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 74 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. Заяву на зарахування його до школи подавала мати ОСОБА_4 і лише вона весь час його навчання відвідувала батьківські збори та шкільні заходи, що підтверджується копією особової справи, характеристикою на сім`ю, характеристикою учня та випискою поточних оцінок (т.1 а.с.15-21).

Відповідно до декларації №0000-РРМ2-6НЕН від 02.07.2018 мати позивача ОСОБА_4 , як законний представник, обрала йому лікаря, який надає первинну медичну допомогу (т.1 а.с.22).

Згідно з довідкою начальника Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) встановлено, що з 04.05.2016 по 30.05.2017 у відділі перебувало виконавче провадження ВП №51006198 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-4931/05 виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі ј частини щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 . Вищезазначене виконавче провадження 30.05.2017 завершено на підставі п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» так, як до Саксаганського відділу ДВС надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу стягувачу без подальшого виконання. Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та разом з виконавчим листом направлено на адресу стягувача зазначену у заяві. Станом на 18.06.2020 повторно вищезазначений документ до відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебуває (т.1 а.с.184).

Відповідно до висновку виконкому Саксаганської районної у місті ради від 20.11.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 зазначено, що виконком Саксаганської районної у місті ради, розглянувши матеріали щодо позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, встановив наступне. Гр. ОСОБА_2 , 1972 року народження, та гр. ОСОБА_4 , 1966 року народження, від спільного проживання без реєстрації шлюбу мають на вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зі слів гр. ОСОБА_2 фактичні шлюбні відносини припинені в 2008 році. Мати з сином зареєстровані та фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , батько зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до пояснень наданих неповнолітнім він не вважає гр. ОСОБА_2 своїм батьком, оскільки він з ним не спілкується, участі у вихованні не бере, проживає окремо. Неповнолітній категорично відмовився проживати разом з батьком, оскільки він його дуже мало знає, мешкає разом з бабусею гр. ОСОБА_5 , 1940 року народження, у сім`ї якої почувається комфортно та захищено, має окрему кімнату в якій створено умови для проживання та виховання. У вихованні та утриманні неповнолітнього бабусі допомагають гр. ОСОБА_3 , 1964 року народження, рідна тітка, та гр. ОСОБА_6 , 1988 року народження, старший брат неповнолітнього.

Зі слів гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_6 батько не цікавиться життям, здоров`ям, розвитком сина, не виявляє бажання спілкуватися з ним, не відвідує його за місцем проживання, хоча жодного разу ніхто з рідних навіть не намагався чинити йому перешкод.

Відповідно до інформації наданої адміністрацією Криворізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №74 Криворізької міської ради, учнем якої є неповнолітній ОСОБА_24 , вихованням та навчанням дитини займалась тільки мати: відвідувала батьківські збори, спілкувалась з вчителями - предметниками, підтримувала тісний зв`язок з класним керівником.

Декларацію з сімейним лікарем укладено матір`ю, лікуванням дитини займалась мати.

В 2008 році гр. ОСОБА_2 звернувся до виконкому районної у місті ради з заявою щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини. Висновком опікунської ради від 11.04.2008 №186 гр. ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду для усунення перешкоду у спілкуванні з дитиною у зв`язку із повторною неявкою матері на засідання опікунської ради.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.01.2020 гр. ОСОБА_2 визначено спосіб участі у спілкуванні з сином та у його вихованні в такому порядку: у вівторок та четвер з 16 до 19 годин, у суботу з 10 годин по неділю до 12 годин щотижня, без обмеження місця зустрічей та без присутності інших осіб. Окремо судом зобов`язано матір дитини надавати батькові можливість оздоровлювати сина в місцях курортних зон, які знаходяться на території України на протязі року без присутності інших осіб. Не направлення рішення суду до примусового виконання говорить про відсутність перешкод у спілкуванні та вихованні дитини.

З метою збереження біологічної сім`ї та налагодження взаємовідносин між батьком та сином службою у справах дітей виконкому районної у місті ради та Криворізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді до роботи з сім`єю залучено психолога. Проте проведена робота не дала позитивного результату.

Наразі гр. ОСОБА_2 категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, працює в АТБ-маркет охоронцем, має стабільний дохід та постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Зі слів гр. ОСОБА_2 він має бажання виховувати сина та з ним спілкуватися, проте не має можливості через те, що неповнолітній дуже часто перебуває у м. Києві у брата, за дозволом гр. ОСОБА_3 , яку батьком, нотаріально заявою залучено до виховання дитини.

З пояснень гр. ОСОБА_3 неповнолітній ОСОБА_24 був відсутній у м. Кривому Розі у період з 21.06.2020 по 24.07.2020 у зв`язку із оздоровленням.

Враховуючи викладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків, керуючись інтересами дитини, Сімейним кодексом України, ЗУ « Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», постановою КМУ від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», у вирішенні питання про доцільність або недоцільність позбавлення гр. ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , покладаються на розсуд суду (т.1 а.с.216-218).

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, передбачених законом, у зв`язку з їхньою винною поведінкою: ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, зловживанням батьківськими правами, жорсткого відношення до дітей, негативного впливу на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз.2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, так як відповідач ОСОБА_2 ще в 2008 році звертався до виконкому Саксаганської районної у місті ради з заявою щодо становлення порядку зустрічей з малолітнім сином ОСОБА_1 , крім того рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 січня 2010 року ОСОБА_2 було усунуто перешкоди у спілкуванні з сином та визначено спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_1 (т.1 а.с.75-76).

Крім того, як встановлено судом виконавче провадження ВП №51006198 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-4931/05 виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 30.05.2017 завершено на підставі п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» так, як до Саксаганського відділу ДВС надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу стягувачу без подальшого виконання. Станом на 18.06.2020 повторно вищезазначений документ до відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебуває (т.1 а.с.184).

Крім того встановлено, що ОСОБА_2 26 квітня 2019 року звертався до виконкому Саксаганської районної у місті ради з заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини в разі визначення спору між батьком та сином (т.1 а.с.73). Дані обставини свідчать про бажання відповідача ОСОБА_2 виправитися, та займатися вихованням свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес матері до дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно нього як дитини, є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про подальше ухилення його від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду надано не було.

З пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що він в 2008 році звертався до суду з позовом щодо спілкування з сином. Суд визнав певний порядок для спілкування з дитиною, однак мати ухилялася від виконання рішення суду з 2010 року. До 2019 року, поки була жива дружина, він в неї дізнавався про дитину. В 2019 році він був на батьківських зборах в школі. Останній раз не пам`ятає коли бачився з сином, оскільки ОСОБА_3 перешкоджає цьому. Він сплачує аліменти, заборгованості не має, на його картку з Пенсійного фонду перераховувалась допомога дитині, яку він відразу переводить на картку сина. Він знає, що син цікавиться комп`ютерними технологіями і бажає вступити до Вузу в Києві за цією спеціальністю. Він припускає, що сину забороняють спілкуватися з ним.

Суд враховуючи поведінку батька, його відношення до дитини та беручи до уваги інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків приходить до висновку, що ОСОБА_2 не втратив цікавість до свого сина.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду достатніх доказів, в чому полягає захист його інтересів шляхом позбавлення батька по відношенню до нього батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Витрати, пов`язані з розглядом справи, від сплати яких позивач звільнений, покласти на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.164-165 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 256-268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , орган якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Представник позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП невідомий.

Представник позивача: ОСОБА_25 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий.

Представник відповідача: ОСОБА_26 , адреса: АДРЕСА_7 .

Третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, адреса: вул. В. Великого, 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повний текст судового рішення складено 24.05.2021 року.

Суддя А.В. Ткаченко