Справа № 576/1745/20
Провадження № 2/576/11/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 березня 2021 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі

головуючого суддіУсенко Л.М.

секретар судового засіданняБірюк О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу№ 576/1745/20
за позовомОСОБА_1
відповідачОСОБА_2
проподіл спільного майна подружжя
учасники справи та представники:
позивачОСОБА_1
представник позивачаОСОБА_3 ,
відповідач ОСОБА_2
представник відповідача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Боднарчук І.О. звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що в період шлюбу з відповідачем за їх спільні кошти було набуте майно, що є спільною сумісною власністю: транспортний засіб марки DAEWOO Lanos, р.н. НОМЕР_1 вартістю 43 000 грн., квартира загальною площею 62,8 кв.м за адресою АДРЕСА_1 вартістю 122 000 грн., квартира загальною площею 49,7 кв.м за адресою АДРЕСА_2 вартістю 123 000 грн. У ПАТ КБ Приватбанк на ім`я ОСОБА_2 відкриті депозитні рахунки в іноземній валюті. Станом на 08.01.2018 року на вказаних рахунках знаходилось 26 060 доларів США та 98 617,54 євро, що в перерахунку на національну валюту станом на 03.03.2020 року складає по курсу НБУ 646 288 грн. та 2 721 844,10 грн. відповідно. Загальна сума коштів на депозитних рахунках становить 3 368 132,10 грн.

Вказане авто, кошти на депозитних рахунках та дві квартири є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, адже придбані за спільні кошти та у період шлюбу.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06.10.2017 року шлюб, укладений між позивачем та відповідачем розірвано.

Сторони не досягли згоди про порядок поділу спільного майна мирним шляхом.

Позивач тривалий час працює державним службовцем, зобов`язаний щороку подавати декларацію. Відповідач працювала у Глухівській ЦРЛ медичною сестрою. Під час перебування у шлюбі родина мала невеликі доходи.

Мати позивача ОСОБА_5 понад 15 років працювала в Італії і надсилала грошові кошти для зберігання на відкритий на ім`я позивача банківський рахунок. Між позивачем та його матір`ю була усна домовленість належним чином зберігати передані кошти, а на власний розсуд дозволялося користуватися лише відсотками.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 , тому подружжя вирішило покращити житлові умови. За спільні кошти сім`ї, в тому числі кошти, передані матір`ю на зберігання, 04.03.2010 придбали трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м та 29.08.2012 року двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 49,7 кв.м.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 30.01.2018 встановлено, що матір позивача з 01 вересня 2001 року по вересень 2016 року працювала в Італії, зароблені за кордоном гроші переводила на рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», відкритий на ім`я позивача, які повинні були зберігатись на цьому рахунку і підлягали поверненню матері, бо довіряла родині сина, однак, гроші матері використані в інтересах сім`ї ОСОБА_7 .

Встановлений факт придбання двох квартир в інтересах сім`ї ОСОБА_7 за грошові кошти, що надіслані матір`ю, є борговими зобов`язаннями спільними для обох з подружжя, незважаючи на те, хто був стороною домовленості.

Тому позивач вважає, що слід поділити навпіл як спільну сумісну власність, так і борги в сумі 43 040 євро, передані на зберігання, що еквівалентно 1 504 952,18 грн.

Просить суд визнати за ним право приватної власності на автомобіль DAEWOO Lanos, р.н. НОМЕР_1 , та квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 49,7 кв.м, припинивши право спільної сумісної власності на квартиру; визнати за позивачем та відповідачем в порядку поділу спільного майна подружжя в рівних частинах право спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 62,8 кв.м; визнати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть солідарну відповідальність щодо погашення заборгованості по справі № 576/599/17-ц в розмірі 43 040 євро, що еквівалентно 1 504 952,18 грн., в рівних частках по 752 476,09 грн. кожен; стягнути з відповідача на користь позивача кошти у вигляді Ѕ частини коштів, розміщених на депозитних рахунках на ім`я ОСОБА_2 у розмірі 1 684 066,05 грн.; судові витрати розділити порівну між сторонами.

Відповідач направила відзив (а.с. 40-44), у якому в задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю, вважає, що позивач не довів факту непогашених боргових зобов`язань за кредитним договором, не посилається на наявність нерозглянутих судових спорів, тому права позивача не порушені та відсутні підстави для визнання за ним права власності на транспортний засіб. Крім того кредитні зобов`язання виконані в повному обсязі. Квартира за адресою АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, тому позовна вимога про припинення права спільної сумісної власності на неї є необгрунтованоюю.

Також відповідач не погодилась із позовною вимогою про стягнення заборгованості за рішенням суду у справі № 576/599/17-ц, оскільки маючи боргові зобов`язання перед своєю матір`ю ОСОБА_5 , позивач не довів, що вказані грошові кошти надавались йому на підставі будь-якого договору чи іншого правочину та використовувались в інтересах сім`ї, крім цього в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 було відмовлено.

Перша квартира придбана у 2010 році, для цього відповідач надавала свої особисті кошти в сумі 47 000 грн., які надали їй батьки від продажу квартири та особистих зберігань, що підтверджується розпискою батька відповідача від 01.03.2010 про надання їй коштів у борг, що і стало підставою для реєстрації квартири саме на відповідача.

Придбання другої квартири АДРЕСА_3 , також здійснювалось за спільні кошти подружжя, обидва з яких офіційно працювали та отримували добру заробітну плату. Крім цього, з 2003 року по даний час відповідач отримує аліменти від колишнього чоловіка на утримання дитини, що давало змогу заощаджувати.

Доказів про використання спірних коштів з депозитних рахунків не в інтересах сім`ї, а в особистих чи інших цілях відповідача, ОСОБА_1 не надав, вказані кошти з рахунків зняті ними спільно під час шлюбу, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Представник позивача адвокат Дутка К.Ю. надала письмові пояснення, в яких зазначила, що з банківських виписок вбачається зняття коштів з депозитних рахунків відповідача особисто ОСОБА_2 протягом осені 2016 2017 років. При цьому з літа 2016 року вони з позивачем не ведуть спільного господарства та не підтримують спільних відносин (а.с. 222-227).

Відповідь на відзив не надходила.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дутка К.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Позивач додатково до викладеного в позові пояснив, що йому невідомо про наявність відкритого виконавчого провадження щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_5 грошових коштів, наразі на виконання рішення суду сплатив матері близько 20 000 грн. Кошти на придбання квартири у 2012 році належали матері та були зняті ним спільно з відповідачем з депозитних рахунків. Сума коштів на придбання квартири входить до суми позову. Також під час перебування в шлюбі разом знімали кошти на придбання побутової техніки, 800 євро на його лікування, на дрібні потреби родини, але то були відсотки. 05.05.2018 відповідач сама зняла 18 тис. доларів та 10 тис. євро.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували з підстав, що викладені у відзиві.

Заявлені сторонами клопотання вирішені під час підготовчого судового засідання.

Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

З 30 серпня 2006 року по 24 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області (а.с. 58-59).

В період шлюбу сторони придбали:

- 04 березня 2010 року квартиру АДРЕСА_4 , жилою площею 35,3 кв.м, загальною площею 62,8 кв.м. Вартість квартири за домовленістю сторін договору на день купівлі продажу становила 122 000 грн., при підписанні договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру (а.с. 9-10). Квартира зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 в цілому (а.с. 11, 72). Відповідно до інформації Національного Банку України, станом на 04 березня 2010 р. курс долара США по відношенню до гривні складав 798,40 гривень за 100 доларів США (https://index.minfin.com.ua/exchange/archive/2010-03-04/). Отже, вартість квартири в доларовому еквіваленті складала 15 280,56 доларів США;

- 29 серпня 2012 року квартиру АДРЕСА_5 , жилою площею 28,6 кв.м, загальною площею 49,7 кв.м. Вартість квартири за домовленістю сторін договору на день купівлі продажу становила 123 000 грн., при підписанні договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру (а.с. 12-13). Квартира зареєстрована на ім`я позивача ОСОБА_1 в цілому (а.с. 14, 73). Відповідно до інформації Національного Банку України, станом на 29 серпня 2012 р. курс долара США по відношенню до гривні складав 799,30 гривень за 100 доларів США (https://index.minfin.com.ua/exchange/archive/2010-03-04/). Отже, вартість квартири в доларовому еквіваленті складала 15 388,46 доларів США;

-автомобіль DAEWOO Lanos, р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я позивача ОСОБА_1 05.09.2007 року. За кредитним договором з Укрсиббанк № 0 від 07.09.07р. вказаний автомобіль був заставленим майном. На час розгляду справи кредит погашений, дію договору припинено у зв`язку з виконанням зобов`язань, про що свідчить довідка банку (а.с. 15-16, 45).

Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і статті 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частині перша статті 70 СК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18.

Виходячи з принципу диспозитивності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя покладений на відповідача, як на того з подружжя, що її спростовує.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України).

З 30 серпня 2006 року по 24 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 58-59).

Автомобіль DAEWOO Lanos, р.н. НОМЕР_1 , придбаний за кредитні кошти під час шлюбу та зареєстрований на ім`я позивача ОСОБА_1 05.09.2007 року. Згідно довідки АТ «УкрСиббанк» (а.с. 45) станом на 11.04.2013 року кредитні зобов`язання ОСОБА_1 виконані в повному обсязі.

В позовній заяві ОСОБА_1 не стверджував, що спірний автомобіль не являється спільною власністю подружжя. В судовому засіданні повідомив, що заявив про визнання за ним права власності на автомобіль в цілому, оскільки це його право.

Відповідач вважала автомобіль DAEWOO Lanos спільною власністю подружжя.

При цьому доказів про походження грошових коштів на придбання автомобіля та подальше погашення кредиту сторони не надали та не заявили про них.

Врахувавши вказані обставини, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя і кожен з них має право на однакову його частину. Тому в цій частині позов слід задоволнити частково, визнавши як за позивачем, так і за відповідачем по Ѕ частині автомобіля DAEWOO Lanos, р.н. НОМЕР_1 .

Щодо поділу спірних квартир та боргових зобов`язань суд зазначає наступне.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 30.01.18 в цивільній справі № 576/599/17-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про витребування безпідставно набутого майна позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 у відшкодування вартості грошових коштів в розмірі 43 040 євро, переданих на зберігання, 1 504 952,18 грн., у задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 99-101).

Вказаною постановою Апеляційного суду Сумської області встановлено, що позивач ОСОБА_5 з 2001 року проживала та працювала в Італії. За допомогою Міжнародної міжбанківської системи у період з вересня 2006 року по жовтень 2013 року нею періодично було надіслано на картковий рахунок сина валютні грошові кошти на загальну суму 63 040 євро.

Повернувшись у серпні 2016 року на Україну, ОСОБА_5 вселилась у відремонтовану нею двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

На її вимогу переоформити на неї цю квартиру невістка відмовилась оформляти документи у нотаріуса, а на вимогу повернення їй надіслані синові гроші за період роботи за кордоном, останнім їй було повернуто тільки 20000,00 євро.

Позивач, починаючи з 2003 року, направляла переказами на картковий рахунок сина, які потім були ним зняті. У період з 04.10.2006 по 22.03.2016 ОСОБА_1 було знято грошових коштів на суму 77 116,84 євро (позов заявлено на 63 040 євро).

Син ОСОБА_5 з 30.08.2006р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано за рішенням Глухівського міськрайонного суду від 06.10.2017р.

Спільне проживання подружжя припинило у квітні 2017 року, коли мати звернулась до суду з даним позовом.

Дані обставини сторонами не оспорювались під час розгляду справи апеляційним судом.

В період з серпня 2006 по 2013 рік відповідач ОСОБА_1 працював ст. інспектором митного посту Сумської митниці, а відповідач ОСОБА_2 дільничною медсестрою у Глухівський Центральній районній лікарні.

Родина відповідачів у період з вересня 2006 по 2013 рік не отримувала від своєї праці доходу, який би дозволив їм купити у цей період дві квартири та накопичити іноземну валюту у розмірі вкладів внесених на банківський депозитний рахунок ОСОБА_2 у ПАТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_5 пересилала гроші сину на збереження шляхом зарахування коштів на його банківський рахунок, які останній знімав з свого банківського рахунку і в подальшому використовував в інтересах сім`ї, крім повернутих 20000,00 євро.

У задоволенні вимог до ОСОБА_2 апеляційний суд відмовив, оскільки домовленість про збереження грошей без достатніх правових підстав існувала між позивачем ОСОБА_5 та її сином ОСОБА_1 з дозволу якого і відбулось в подальшому часткове використання цих грошей в інтересах своєї сім`ї.

Отже, Апеляційним судом Сумської області встановлено, що спірні квартири придбані ОСОБА_1 у період шлюбу за кошти, які родині не належали, а збергіались ним без достатньої правової підстави.

На час вирішення справи доказів виконання постанови Апеляційного суду Сумської області суду не надано. В судовому засіданні позивач стверджував, що заборгованість погасив у незначній сумі, виконавче провадження не відкривалось.

Отже, належні ОСОБА_8 кошти без достатніх на те правових підстав використані ОСОБА_1 на придбання спірних квартир для власної родини. При цьому на виконання постанови Апеляційного суду Сумської області від 30 січня 2018 року ОСОБА_1 особисто несе зобов`язання з виплати своїй матері ОСОБА_8 грошових коштів у сумі 43 040 євро, до складу яких входить вартість спірних квартир АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 .

За таких обставин спірні квартири не можна вважати спільним майном подружжя, а боргові зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 солідарними.

Разом з цим, позивач просить суд визнати як за ним, так і за ОСОБА_2 в рівних частинах право власності на квартиру АДРЕСА_7 .

Суд враховує позицію позивача, а також те, що спірні квартири не є спільною власністю подружжя, та вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити, відповідно відмовивши у поділі боргових зобов`язань.

Також ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 кошти у вигляді Ѕ частини коштів, розміщених на депозитних рахунках на ім`я відповідача у розмірі 1 648 066,05 грн.

Так, позивач зазначає, що на депозитних рахунках у ПАТ КБ Приватбанк на ім`я ОСОБА_2 станом на 08.01.2018 року знаходилось 26 060 доларів США та 98 617,54 євро, що в перерахунку на національну валюту станом на 03.03.2020 року складає по курсу НБУ 646 288 грн. та 2 721 844,10 грн. відповідно. Загальна сума коштів на депозитних рахунках становить 3 368 132,10 грн.

Згідно довідок Приватбанку (а.с. 22, 147, 233) у період з 18.11.2008 по 21.10.2015 роки ОСОБА_2 відкрила 21 депозитний рахунок, на які нею внесено в різні проміжки часу грошові кошти в іноземній валюті в загальному розмірі 26 060 доларів США та 99 617,54 євро.

Згідно довідки Приватбанку (т. 2, а.с. 53) ОСОБА_2 у цей же період відкрила 19 депозитних рахунків на таку саму суму (не вказані два рахунки, на яких кошти відсутні).

Сторони не заперечують, що використовували кошти з депозитних рахунків для побутових потреб родини, відпочинку тощо. Також знімали кошти для придбання спірних квартир.

Твердження позивача про те, що відповідач самостійно без його відома зняла 18 тис. доларів і 10 тис. євро та витратила їх на власні потреби не доведено будь-якими доказами.

Фактичний час припинення шлюбних відносин під час розгляду справи встановити не вдалося. Позивач стверджував, що фактично шлюб розпався в 2016 році, але у 2017 році ще підтримували подружні стосунки. Відповідач наполягала на тому, що сімейне життя припинене щонайменше влітку 2017 року. Тому суд вважає, що слід виходити з 24 жовтня 2017 року, тобто дати набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу.

Станом на 24 жовтня 2017 року вказана позивачем сума коштів на рахунках відсутня.

Крім цього перераховуючи кошти, що були розміщені на депозитах, із долара США та евро в національну валюту, позивач застосував курс НБУ станом на 03.03.2020 року. Суд не може погодитись із цим, оскільки грошові кошти у доларах США та євро вносились відповідачем на депозитні рахунки у період з 18.11.2008 по 21.10.2015 роки.

За таких обставин в цій частині позов задоволенню не підлягає.

При зверненні до суду позивачем сплачено 10 510 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року встановлений на рівні 2102 гривні.

Сума позовних вимог до ОСОБА_2 становить 2 663 542,14 грн. (43 000 грн.+61 000 грн.+123 000 грн.+752 476,09 грн.+1 684 066,05 грн.). Отже, сума судового збору мала складати 6 306 грн.

Позивач не звертався із клопотанням про повернення зайво внесеного судового збору, однак, не позбавлений скористатись цим правом у майбутньому.

Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із суми судового збору в розмірі 6 306 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (205 500х100 : 2 663 542,14 = 7,75), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1414,65 грн. судових витрат по оплаті судового збору (6306 х 7,72 : 100 = 486,82).

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу Українисуд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на Ѕ частину автомобіля DAEWOO Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я позивача ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, право власності на Ѕ частину автомобіля DAEWOO Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я позивача ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , жилою площею 35,3 кв.м, загальною площею 62,8 кв.м., та згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_2 і ОСОБА_9 івні.

Визнати за ОСОБА_2 івною право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 , жилою площею 35,3 кв.м, загальною площею 62,8 кв.м, та згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_2 і ОСОБА_9 івні.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 , жилою площею 28,6 кв.м, загальною площею 49,7 кв.м., та згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 івни на користь ОСОБА_1 711,32 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду черезГлухівський міськрайонний суд Сумської області суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 )

Відповідач ОСОБА_2 івна ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 )

Повне судове рішення складене 26 березня 2021 року.

Суддя Л.М. Усенко