Справа № 513/417/21
Провадження № 2/513/273/21
Саратський районний суд Одеської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
27 квітня 2021 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування належним їй житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 24 квітня 2010 року між її сином ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено шлюб та з того час відповідачка зареєстрована у зазначеному будинку. Рішенням Саратського районного суду від 11 червня 2015 року шлюб між сином позивачки та відповідачкою було розірвано, та з 2015 року відповідачка в будинку не проживає, комунальні платежі не сплачує. Позивачка сплачує за неї комунальні послуги, вона не може оформити субсидію та розпорядитись житлом на власний розсуд. В добровільному порядку відповідачка відмовляється знятися з реєстрації.
Позивачка та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, надали згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачці ОСОБА_3 судові виклики надсилались за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку та за місцем її фактичного проживання. Однак, судові виклики на 21 липня 2021 року на 10:00 годину та на 28 вересня 2021 року повернулись з відмітками, що вона за вказаними адресами відсутня (а.с.33, 42, 78, 81).
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідачка викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с. 74).
Отже, відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин та не подала відзив, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи.
За положеннями ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до частини 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст.281 ЦПК України встановлено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Враховуючи вищевказані обставини, суд дійшов висновку про наявність умов для заочного розгляду даної справи та ухвалив заочне рішення.
Вислухавши позивачку та її представника, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118183947, сформованого 23.03.2018 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).
24 квітня 2010 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 (а.с. 11).
Судом встановлено, що після реєстрації шлюбу відповідачка поселилася у будинку АДРЕСА_1 .
З копії облікової карти об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки номер 03-11, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживає та власником будинку є ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її невістка, зареєстрована в будинку з 05.03.2010 року (а.с.14).
Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.86).
З довідки Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області за № 459 від 14.05.2020 року, довідки Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області за № 1328 від 17.12.2020 та акту матеріально-побутового обстеження умов проживання, складеного комісією Фараонівської сільської ради Саратського району Одеської області 14 травня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , але з 2015 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 15, 16, 17).
Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що відповідачка - його колишня дружина, з якою він розірвав шлюб ще в 2015 році. Від шлюбу у них з відповідачкою є двоє синів, які проживають з ним. Місцеперебування відповідачки на даний час йому невідоме, з ним та дітьми вона не спілкується.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона живе по сусідству з позивачкою. ОСОБА_3 є невісткою позивачки. Свідок неодноразово бувала вдома у позивачки, а тому їй відомо, що відповідачка не проживає там з 2015 року, після розірвання шлюбу залишила дітей на чоловіка та поїхала.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.
У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 , проте в даному житловому приміщенні не проживає без поважних причин з 2015 року, тобто понад один рік, її особистих речей в будинку немає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, ухвалене судом рішення про позбавлення користування житловим приміщенням є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
Згідно до ст. 141 ЦПК з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 гривень (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 2-15, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Саратським районним судом за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після складення повного рішення, а відповідачем - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складене 30 вересня 2021 року.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_5 , виданий 14 грудня 2007 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_7 , виданий 07 жовтня 2019 року органом 5144, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Суддя А. І. Бучацька