Провадження № 2-з/760/871/21
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 вересня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі судді

Зуєвич Л.Л., за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

05.07.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 02.07.2021, за підписом представника позивача - адвоката Угрин С.В. (діє на підставі ордеру), в якій ставиться питання про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 3 059 887,33 грн, з яких 975 156,00 грн - основна сума заборгованості за договором позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020, інфляційні збитки в розмірі 69 236,08 грн, 3% річних у розмірі 16 425,45 грн, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язанню в розмірі 1 999 069,80 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 16.09.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.08.2021 суддю Зуєвич Л.Л. також визначено для розгляду заяви про забезпечення позову, доданої до позовної заяви ОСОБА_1 .

Щодо заяви про забезпечення доказів та її обгрунтувань

В заяві про забезпечення позову в порядку ст.ст. 149-152 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ставиться питання про:

-вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000;

-до набрання чинності рішенням суду у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в тому числі відчужувати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована наступним:

« ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів (боргу) за договором позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020 р. в розмірі 3 059 887,33 грн.

Позов ОСОБА_1 обґрунтований невиконанням Відповідачем - ОСОБА_2 договору позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020 р., внаслідок чого у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість, з урахуванням інфляційних збитків, 3% річних та пені, в загальній сумі 3 059 887,33 грн. (три мільйони п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 33 коп.).

Так, 07.09.2020 року між ОСОБА_2 (Відповідач) та ОСОБА_1 (далі - Позивач), було укладено договір позики №07/09/20-1 від 07.09.2020 року.

За договором позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020 р. (надалі - Договір) Відповідач отримав від Позивача грошові кошти у сумі 975 156,00 (Дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень 00 коп., що на день укладення договору становить еквівалент 34 827,00 (Тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять сім) Доларів США 00 центів за курсом продажу Доларів США в ПАТ КБ Перший Український Міжнародний Банк.

Згідно п. 2 Договору вся сума позики отримана Відповідачем від Позивача в день підписання Договору в повному обсязі, факт чого підтверджується підписами Відповідача на Договорів.

Відповідно п.1. Договору отримані в позику грошові кошти Відповідач зобов`язався повернути Позивачу не пізніше 07 грудня 2020 року.

Згідно п.5 Договору повернення позики повинно було бути здійснено Відповідачем в три етапи:

1)7 жовтня 2020 р. Відповідач повинен був повернути Позивачу грошову суму в розмірі 26 852,00 (Двадцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят дві) гривні 00 коп., що становить еквівалент 959,00 (Дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) Доларів США 00 центів;

2)7 листопада 2020 р. Відповідач повинен був повернути Позивачу грошову суму в розмірі 26 852,00 (Двадцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят дві) гривні 00 коп., що становить еквівалент 959,00 (Дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) Доларів США 00 центів;

3)7 грудня 2020 р. Відповідач повинен був повернути Позивачу грошову суму в розмірі 921 452 (Дев`ятсот двадцять одна тисяча чотириста п`ятдесят дві) гривні 00 коп., що становить еквівалент 32 909,00 (Тридцять дві тисячі дев`ятсот дев`ять) Доларів США 00 центів.

Відповідно умовам Договору (п.1) сторонами погоджено кінцевий термін повернення всієї суми позики, а саме не пізніше 7 грудня 2020 р.

Відповідач повністю порушив графік повернення позики, що визначений у п.5 Договору, та не повернув грошові кошти у визначених частинах ні 7 жовтня 2020 р., ні 7 листопада 2020 р., ні 7 грудня 2020 р.

Більш того, продовжуючи порушувати умови Договору станом на 01.07.2021 р. Відповідач не повернув всю суму позики, що становить 975 156,00 (Дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень, що на день укладення договору становить еквівалент 34 827,00 (Тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять сім) Доларів США 00 центів за курсом продажу Доларів США в ПАТ КБ Перший Український Міжнародний Банк.

За вказаних обставин станом на 01.01.2021 р. основна заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 975 156,00 (Дев`ятсот сімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят шість) гривень, що на день укладення договору становить еквівалент 34 827,00 (Тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять сім) Доларів США 00 центів за курсом продажу Доларів США в ПАТ КБ Перший Український Міжнародний Банк.

Станом на 01.07.2021 р. Відповідач прострочив термін повернення грошових коштів Позивачу понад шість місяців, а саме на 205 днів.

Окрім основної суми боргу за Договором, у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору позики у Відповідача виник обов`язок зі сплати окрім основної суми заборгованості, також інфляційні збитки, 3% (відсотки) річних за користування грошовими коштами та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме:

- інфляційні збитки у сумі 69 236,08 грн. (Шістдесят дев`ять тисяч двісті тридцять шість гривень 08 коп.), згідно ст. 625 ЦК України;

- 3 % (відсотки) річних за користування грошовими коштами у сумі 16 425,45 грн. (Шістнадцять тисяч чотириста двадцять п`ять гривень 45 коп.), згідно ст. 625 ЦК України;

- пені у розмірі 1% (один відсоток) від суми позики, визначеній в п.1 Договору, за кожен календарний день існування простроченої заборгованості у сумі 1 999 069,80 грн. (Один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч шістдесят дев`ять гривень 80 коп.).

За вищевказаних обставин станом на 01.07.2021 р. загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 3 059 887,33 грн. (три мільйони п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 33 коп.) (детальний розрахунок наведений в позовній заяві).

Від повернення Позивачу грошових коштів Відповідач ухиляється.

Жодних дій, спрямованих на повернення боргу Відповідачем не здійснено.

Навпаки, Відповідачем вчиняються дії, які свідчать про намір Відповідача ухилитися від повернення грошових коштів Позивачу, про що свідчить наступне.

Так, відповідно п. 12 Договору забезпеченням виконання Відповідачем зобов`язань з повернення позики за Договором є передача в заставу рухомого майна, а саме: автомобіля марки Lexus, модель LX 570, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 , 2012 року випуску, колір Чорний, державний номер НОМЕР_4 , що належить Відповідачу.

Після укладення Договору позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020 р. Відповідач не уклав з Позивачем нотаріально посвідченого договору застави рухомого майна, а саме: автомобіля марки Lexus, модель LX 570, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 , 2012 року випуску, колір Чорний, державний номер НОМЕР_4 , що належить Відповідачу, чим ухилився від надання в забезпечення вказаного автомобіля за Договором позики.

Натомість, як стало відомо Позивачу, Відповідачем вчинені дії, спрямовані на фактичне відчуження вищевказаного транспортного засобу шляхом видачі Відповідачем 12.12.2020 р. довіреності на ім`я ОСОБА_3 , з правом експлуатації та розпорядження автомобілем. Тобто, фактично Відповідач відчужив вказаний транспортний засіб на користь третьої особи без проведення державної реєстрації, не повідомивши про вказаний факт Позивача.

Далі, ОСОБА_3 , в порядку передоручення, видав довіреність щодо вказаного автомобіля на ім`я ОСОБА_4 .

Станом на 01.07.2021 р. Позивачу невідоме місце знаходження, а також фактичний власник та користувач автомобіля марки Lexus, модель LX 570, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 , 2012 року випуску, колір Чорний, державний номер НОМЕР_4 , який є забезпеченням виконання Відповідачем зобов`язань з повернення позики за Договором, тобто Відповідачем вчинені дії щодо фактичного відчуження вказаного автомобіля на користь третіх осіб, з метою недопущення накладення стягнення в погашення грошових зобов`язань перед Позивачем за Договором Позики.

За вказаних обставин Відповідачем вчиняються дії, що свідчать про відсутність у Відповідача наміру повертати позику Позивачу, а також дії, спрямовані на ухилення від повернення грошових коштів Позивачу.

Окрім вищевказаного за наявною у Позивача інформацією Відповідач офіційно не працює.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 260842053 від 10.06.2021 р. Відповідачу - ОСОБА_2 належить квартира загальною площею 45 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

За вказаних обставин, враховуючи неповернення Відповідачем взагалі суми позики Позивачу понад шість місяців, а також дії Відповідача, спрямовані на фактичне відчуження автомобіля марки Lexus, модель LX 570, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3 , 2012 року випуску, колір Чорний, державний номер НОМЕР_4 на користь третіх осіб, який мав би бути забезпеченням виконання Відповідачем зобов`язань з повернення позики за Договором, у Позивача існують об`єктивні підстави вважати, що при зверненні Позивачем до Суду із позовною заявою до Відповідача про стягнення заборгованості за Договором позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020 року в сумі 3 059 887,33 грн. (Три мільйони п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 33 коп.), Відповідач вчинить дії спрямовані на відчуження належної йому на праві приватної власності квартири загальною площею 45 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а враховуючи той факт, що інше майно, на яке може бути накладено стягнення у Відповідача відсутнє, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану квартиру може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду взагалі.

За вищевказаних обставин, з метою забезпечення виконання рішення суду щодо стягнення з Відповідача боргу за договором позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020 р. в сумі 3 059 887,33 грн. (три мільйони п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 33 коп.), існує об`єктивна необхідність накласти арешт на майно, що відповідно до Реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_2 , а саме на квартиру загальною площею 45 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ст. 149 ЦПК України).

Позивач просить Суд прийняти до уваги, що не накладення арешту на квартиру загальною площею 45 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить Відповідачу, може мати наслідком умисного відчуження вказаної квартири Відповідачем після звернення Позивача до суду з позовом, та утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду щодо стягнення з Відповідача грошових коштів в сумі 3 059 887,33 грн (три мільйони п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 33 коп).»

Враховуючи викладене, позивач просить відповідну заяву задовольнити.

Мотиви суду

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводився без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження№ 14-88цс20).»

У постанові Великої Палати Верхвоного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано: «те, що відповідачка проживає у будинку впродовж десяти років і після державної реєстрації її права власності на нього ще не вчинила дії, що могли би підтвердити намір відчужити будинок, зокрема, не зверталася до ріелторів і не розміщувала оголошення про продаж, не спростовують висновки суду про наявність у відповідачки як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись будинком, якщо не вжити заходи забезпечення позову. Крім того, той вид забезпечення позову, який застосував апеляційний суд, є домірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки будинок залишається в її володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір».

При цьому обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18).

Суд враховує, що предмет спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором позики № 07/09/20-1 від 07.09.2020 у розмірі 3 059 887,33 грн.

При цьому береться до уваги, що з матеріалів справи наразі вбачається, що відповідач протягом усього часу не виконував вимоги укладеного договору позики та на даний час продовжує ухилятися від обов`язку щодо сплати грошових коштів, що, в свою чергу, дає підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення, суд встановив, що між сторонами дійсно існує спір, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, з огляду на що дійшов висновку щодо необхідності застосування в даному випадку визначених заявником заходів забезпечення позову.

При цьому суд вважає, що відповідний вид забезпечення позову (шляхом накладення арешту на квартиру та заборони органам державної реєстрації проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації зміни власника квартири) є співмірними з заявленими позовними вимогами, та застосування такого виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача. Крім того, такі заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Вжиття заявлених заходів забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки вказані заходи спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладають обтяжливих обов`язків на відповідача.

При цьому, одним із завдань цивільного судочинства у відповідності до вимог ст. 2 ЦПК України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції, є виконання рішення господарського суду. Право на суд було б ілюзорним, якби судові рішення залишалися не виконуваними. Зокрема, у рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хорнсбі проти Греції" зазначено, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система договірних держав допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалось б на шкоду одній з сторін.

Ефективність правосуддя залежить і від виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що на час розгляду даної справи існує об`єктивна необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, зважаючи на адекватність даних заходів забезпечення позову по відношенню до заявлених позовних вимог, на забезпечення яких вони вживаються.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову, зокрема, за вмотивованим клопотанням учасника справи, якщо останній заперечуючи в ході розгляду справи спростує підстави для накладення арешту, зазначивши, яким чином накладення арешту порушує його права, вкаже про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Наразі матеріалами справи імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову в разі невжиття заходу до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідача, не спростована.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову, зокрема, за вмотивованим клопотанням учасника справи, якщо останній заперечуючи в ході розгляду справи спростує підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківській установі в межах оспорюваної суми, зазначивши, яким чином накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківській установі в межах оспорюваної суми порушує його права, вкаже про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Наразі матеріалами справи імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову в разі невжиття заходу до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківській установі в межах спірної суми, не спростована.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову, зокрема, за вмотивованим клопотанням учасника справи, якщо останній заперечуючи в ході розгляду справи спростує підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківській установі в межах оспорюваної суми, зазначивши, яким чином накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках в банківській установі в межах оспорюваної суми порушує його права, вкаже про наявність у нього на відкритих ним рахунках в банківських установах достатньої кількості грошових коштів, про наявність іншого майна (із конкретизацією переліку та вартості), що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Наразі матеріалами справи імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позову в разі невжиття заходу до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківській установі в межах спірної суми, не спростована.

Щодо зустрічного забезпечення

Крім того, суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Враховуючи наведене правило процесуального закону суд має право, однак, він не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.12.2018 у справі № 61-11274св18.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, у відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України відповідач не позбавлений права звернутись з клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення надавши докази, які на його думку підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Підсумки

Виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; - суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

За змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Аналогічна норма міститься у п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України за змістом якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 45,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно проводити будь-які реєстраційні дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації змін до відомостей про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 45,0 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення (ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Направити дану ухвалу всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову (які ідентифіковані судом) для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (ч. 11 ст. 153 ЦПК).

Суддя Л. Л. Зуєвич