Номер провадження: 22-ц/813/3080/21
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Мурзенка М.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

У обґрунтування свого позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_6 . У встановлений законом строк позивач з заявою про прийняття спадщини не звертався, з огляду на відсутність спадкової маси, оскільки після смерті ОСОБА_6 залишилася квартира АДРЕСА_1 , яка згідно договору купівлі-продажу від 05 січня 2009 року, укладеного за життя ОСОБА_6 , належала ОСОБА_5 . Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2016 року було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , тому 09 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та непред`явлення оригіналів документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем.

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОМР, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 жовтня 2016 року, скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2009 року, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а враховуючи те, що ОСОБА_5 є племінницею ОСОБА_6 , є підстави для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволений, зустрічний позов ОСОБА_5 задоволений. Визначений ОСОБА_1 , ОСОБА_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 один місяць з дня набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду, Одеська міська рада, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 залишити без задоволення, та позов ОСОБА_5 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОМРзазначає, що у встановлений законом строк, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори лише 09 листопада 2016 року. В матеріалах позову відсутні докази, що підтверджують поважність причин пропуску такого значного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів під головуванням судді Комлевої О.С. (а.с. 192).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 березня 2019 року, цивільна справа за апеляційною скаргою Одеської міської ради була прийнята до провадження та призначена до розгляду, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду.

Справа призначалась до розгляду у судові засідання на 12.06, 27.11.2019 року, 20.05., однак її розгляд було відкладено з об`єктивних причин, а саме: неналежне сповіщення, неявка сторін.

Ухвалою суду від 08 липня 2020 року судом до участі у справі в якості позивача були залучені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якості правонаступників ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З січня 2019 року по лютий 2021 року внаслідок автоматизованого розподілу в провадження судді Комлевої О.С. надійшло понад 1000 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що справа за апеляційною скаргою Одеської міської ради перебуває у провадженні апеляційної інстанції з травня 2017 року (а.с. 114 т. 1).

В судове засідання, призначене на 31.03.2021 року, ОСОБА_5 , правонаступники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (28-35 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Одеської міської ради, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 1997 року ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_7 на Одеській товарній біржі за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-11 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6 т. 1).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-6071/2009 від 12.10.2009 року було визнано дійсним укладений 05 січня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , визнано за ОСОБА_5 право власності на вказану квартиру (а.с. 34). Зазначене рішення набрало законної сили, проте ОСОБА_5 не було здійснено реєстрацію свого права власності на зазначене майно.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2о-284/10 від 23.12.2010 року квартира АДРЕСА_1 була визнана відумерлою спадщиною після смерті ОСОБА_6 (а.с. 33 т. 1).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.10.2016 року за апеляційною скаргою Одеської міської ради заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 2-6071/2009 від 12.10.2009 року було скасовано, постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено (а.с. 35 т. 1).

З копії спадкової справи вбачається, що 09.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до П`ятої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , проте постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та непред`явлення оригіналів документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем(а.с. 65-75 т. 1).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив того, що обраний позивачами спосіб захисту їх цивільних справ як спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_6 є ефективним та обґрунтованим, тому визначив ОСОБА_1 та ОСОБА_8 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції за таких підстав.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6 т. 1).

За життя ОСОБА_6 заповіту не склав (а.с. 67 т. 1).

ОСОБА_1 звернувся до П`ятої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , проте нотаріусому видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру09.11.2016 року було відмовлено (а.с. 75 т. 1).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Діти спадкодавця належать до першої черги спадкування за законом (ст. 1261 ЦК України), племінники спадкодавця можуть спадкувати у другу чергу за законом за правом представлення (ст. 1262, 1266 ЦК України).

Відповідно до ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Виходячи з засад розумності здійснення цивільних прав, звернення особи з заявою про прийняття спадщини здійснюється нею не заради самого здійснення права на спадкування як такого, а у разі наявності обґрунтованих очікувань щодо набуття у власність певного майна, що належало за життя спадкодавцю.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.06.2018 року по справі № 592/9058/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з заявою до нотаріуса не звернувся, також не надав до суду поважних причин та доказів пропуску строку, а звернення з заявою до нотаріуса 09.11.2016 року не дає підстави для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини, так як шестимісячний строк для прийняття спадщини був пропущений без поважних причин.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась.

Як на поважність для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_5 посилалася на те, що вона не стала звертатися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за померлим ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що між ними була укладена угода про продаж квартири, яка складає спадщину, та після смерті ОСОБА_6 вона звернулася до суду з заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири.

Однак, зазначене вище спростовує твердження ОСОБА_5 , про об`єктивну неможливість її звернення до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом строк.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів вважає, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не надали належних та допустимих доказів того, що вони пропустили з поважних причин строк на звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, при цьому звернення ОСОБА_1 з заявою до нотаріуса з пропуском строку та не звернення ОСОБА_9 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для них на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не виконали свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також колегія суддів не приймає до уваги ствердження ОСОБА_1 про те, що він не звертався з заявою про прийняття спадщини, в зв`язку з відсутності спадкової маси, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження з тих підстав, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заочне рішення, яким було визнано дійсним укладений 05 січня 2009 року договір винесено 12.10.2009 року, тобто у ОСОБА_1 був час на звернення з заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з підстав та мотивів, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені позову ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 квітня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра