Справа №705/3874/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючої-судді - Годік Л.С.

при секретарі судового засідання - Заболотній Т.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. В позовній заяві позивач вказує, що йому та ОСОБА_3 згідно Договору дарування 1994 р. належить в рівних долях частина будинку по АДРЕСА_1 . Але 29.08.2017 р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 її частку, як особисту приватну власність. Порушені юридичні моменти, це відбулося без його письмової згоди. Домоволодіння являється їхньою спільною власністю без визначення і виділення часток в натурі. Згідно чинного законодавства у разі вибуття, заміни і інш. однієї з сторін договору наступає принцип правонаступництва, який передбачає повний чи частковий перехід прав і обов`язків до правонаступника.

ОСОБА_3 29.08.2017 р. в односторонньому порядку добровільно розірвала договір дарування 1994 р. і вибула з його правового поля з певними наслідками, як особисто для себе так і для правонаступника. І тому правонаступнику було подаровано тільки за наявним на той час правом власності на 150 м2 земельної ділянки і 1/6 частину домоволодіння на умовні стіни, перегородки, площу та приміщення без меблів, сантехнічних і теплових приборів, лічильників і інженерних мереж, які були спільним майном і які продовжують ним залишатися. На решту майна ОСОБА_3 не оформила права власності і не передала правонаступнику ОСОБА_2 і вже не передасть, так як договір 1994 р. припинений. Відбулося часткове правонаступництво, коли від одного до іншого суб`єкта перейшли лише окремі права і обов`язки.

На підставі вищезазначеного до обдарованої ОСОБА_2 перейшли також окремі обов`язки невиконані за минулі три роки ОСОБА_3 про відшкодування заподіяних матеріальних збитків і моральної шкоди та погашення заборгованості за несанкціонований вихід з договору, отримання неправомірної вигоди, незаконне збагачення, захват спільної власності, порушення правил співжиття та інші порушення і недотримання умов договору дарування 1994 р. на загальну суму 225 тис. грн., у т.ч. по основним статтям витрат: 1. Афера дарування 2017 р. і припинення одноособове дії договору дарування 1994 р. (експертиза, інвентаризація, розподіл) - 55 тис. грн. 2. Обмеження права спільного відкритого користування нерухомістю (тонізація доходів по квартирі, землі, насадженням) - 30 тис. грн. 3. Відновлення стану спільного користування приміщеннями квартири (влаштування дверей, демонтаж перегородок) - 15 тис. грн. 4. Компенсація витрат для усунення збитків незаконного перепланування частини квартири і будинку, окремо горища і побутової каналізації (маніпуляція будівельними, екологічними нормами) - 45 тис. грн. 5. Умовні витрати від несплати оренди за землі спільного користування і утримання прибудинкової території та інженерних мереж (матеріали, експлуатація, обслуговування) - 20 тис. грн. 6. Моральна шкода завдана життю і здоров`ю (тяжкий моральний стан, приниження, втрати від злочину, зоровий шок) - 50 тис. грн. 7. Решта грошової компенсації (репутаційні, комунальні, етичні, судові, психологічна наруга, лікувальний процес) - 10 тис. грн.

Просить: визнати недійсним договір дарування від 29.08.2017 р., яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/6 частку домоволодіння; стягнути з ОСОБА_2 на його користь у відшкодування суми заподіяних збитків 225 тис. грн. і сукупно 50 тис. грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовну заяву, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, 23.10.2017 р. подала на адресу суду письмові Заперечення проти позову ОСОБА_1 в яких вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, а викладені в ній обставини жодним чином необгрунтовують зазначені позивачем вимоги.

У позовній заяві незазначені будь-які докази, які підтверджують недійсність правочину та посилання на норму закону, яка регулює такі правовідносини, тому немає підстав для застосування норм матеріального права, що унеможливлює вирішення питання в суді.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Отже на підтвердження вимог про недійсність правочину, позивач не надав суду жодного доказу про недійсність Договору дарування встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК України - Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. (Частина перша статті 203 в редакції Закону № 2756-УІ віл 02.12.2010) 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, позивач необгрунтував свій позов, подавши його безпідставно, а зміст позову ґрунтується на припущеннях, тому такі позовні вимоги неможуть розглядатися судом, оскільки суд позбавлений можливості дослідити та встановити належні обставини справи.

Тому така позовна заява підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно частин 4, 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ і визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до статті 215 ЦК 435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша ст. 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, а одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга ст. 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо) 8. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК (435-15) підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, лише з формальних підстав.

Далі, на підставі Договору дарування, посвідченого Очеретяною В.І державним нотаріусом Уманської державної нотаріальної контори, 27 травня 1994 року за реєстром № 2-1577, зареєстрований в БТІ 14.06.1994 р., реєстром № 32 за 2081 ОСОБА_3 і ОСОБА_1 отримали по 50% долі в 1/3 частини будинку по АДРЕСА_1 . Тобто в даному випадку вони отримали часткову власність, як то передбачено ч. 1 ст. 356 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 361 ЦК України передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У відповідності до вказаної норми Закону, ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 29 серпня 2017 року, розпорядилася своєю власною часткою, подарувала ОСОБА_2 належну їй 50% рівної долі у 1/3 свою власну 1/6 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд. Дані фактичні обставини підтверджуються договорами дарування від 27.05.1994 року та 29.08.2017 року.

За таких обставин, зазначення позивачем про те що - складений договір дарування порушує його права власності щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном - є надуманим припущенням позивача, що має взятися судом до уваги.

Просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає позовну заяву ОСОБА_1 не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог надав суду договір дарування від 27 травня 1994 року, згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в рівних долях з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що новим власником частини житлового будинку по АДРЕСА_1 . стала ОСОБА_2 , згідно договору дарування від 29.08.2017 р., який порушує його права власності щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Згідно статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Інших документів позивачем до позовної заяви суду не надано.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Позивач у позові ставить питання про визнання Договору дарування від 29.08.2017 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 1/6 частки домоволодіння недійсним, однак, зі слів позивача, він не є стороною у вказаному договорі дарування, а отже не має ні прав, ні обов`язків по даному договору.

Позивачем не доведено які його права, свободи чи інтереси порушені відповідачем підлягають захисту.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів при розпорядженні ОСОБА_3 своєю часткою домоволодіння, що належить їй на підставі договору дарування від 27 травня 1994 року.

ОСОБА_1 не надає суду спірний Договір дарування від 29.08.2017 р. для дослідження судом на предмет його невідповідності вимогам цивільного законодавства.

Крім того, позивачем не доведено того, що будь-якими діями чи бездіяльністю відповідача йому завдано матеріальної чи моральної шкоди.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 133, 141, 258-260, 263-265, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

СуддяЛеся Сергіївна Годік