Справа № 132/2905/21
У Х В А Л А

"10" вересня 2021 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі судді Ставнійчук С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іванівської об`єднаної територіальної громади про визнання незаконним та скасування рішення в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості),

встановила:

До Калинівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іванівської об`єднаної територіальної громади, в якому позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення 9 сесії 8 скликання Іванівської сільської ради Вінницької області від 30.03.2021 в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,73 га з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,48 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 з наступним затвердженням технічної документації на сесії сільської ради.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить зупинити дію рішення 9 сесії 8-го скликання Іванівської сільської ради Вінницької області від 30.03.2021 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_2 ». Заборонити Іванівській сільській раді Вінницької області вчиняти будь-які дії із земельною ділянкою загальною площею 0,73 га з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,48 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 пов`язані із затвердженням технічної документації із землеустрою.

Доводи заяви обґрунтовані тим, що предметом спору у зазначеній справі є рішення 9 сесії 8 скликання Іванівської сільської ради Вінницької області від 30.03.2021 в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,73 га з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,48 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 . Звернення до суду із позовом про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування не зупиняє дію такого рішення, а отже, в процесі розгляду справи судом можуть бути вчинені дії на реалізацію рішення органу місцевого самоврядування, внаслідок яких у разі задоволення позову можуть бути створені додаткові перешкоди для захисту матеріально-правових інтересів позивача.

Беручи до уваги предмет спору, та характер спірних правовідносин, невжиття заходів щодо заборони затвердження гр. ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки до набрання чинності рішенням суду у даній справі, призведе до утруднення у подальшому виконання можливого рішення суду у даній справі про задоволення позову.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається, одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За змістом ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Такі заходи забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії, мають на меті запобігти невиправданому порушенню прав та інтересів позивача, тобто, невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він і звернувся до суду.

Предметом спору є рішення 9 сесії 8 скликання Іванівської сільської ради Вінницької області від 30.03.2021 в частині надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,73 га з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,48 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Байківської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 09.02.1994 передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку по АДРЕСА_1 розміром 0,64 га, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства -0,39га. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 і 02.02.1996 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, до складу спадкового майна увійшов житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 . Рішенням Байківської сільської ради Калинівського району Вінницької області №223/22 від 19.12.2019 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_1 в межах населеного пункту загальною площею 0,62 га що рахується по земельно-облікових документах ( 0,25 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель; 0,37 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 ), на реалізацію якого ним виготовлено технічну документацію. З метою погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем він звернувся до ОСОБА_2 , однак відповідачка відмовилася погодити межі земельної ділянки, і з цих підстав він був змушений звернутися до Іванівської сільської ради для вирішення земельного спору. Проте протоколом №1 від 15.07.2021 засідання узгоджувальної комісії йому відмовлено у погодженні непогодженої межі земельної ділянки з підстав накладення його земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_2 . Крім того йому було надано копію рішення Іванівської сільської ради від 30.03.2021 відповідно до якого ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,73 га з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,48 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Вважає останнє рішення органу місцевого самоврядування незаконним, таким що порушує його права на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_2 самовільно зайняла його частину земельної ділянки і за її рахунок намагається оформити у приватну власність свою земельну ділянку. При прийнятті оскаржуваного рішення було порушено вимоги ст.ст. 141,142 ЗК України , оскільки відсутні правові підстави для припинення права користування земельною ділянкою, без її вилучення і землекористувача.

Відповідно до ч.ч.6-8 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. …Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з ч.9 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Наведеними нормами встановлено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян. Звернення до уповноваженого органу із заявою про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є лише однією із процедур отримання земельних ділянок у власність, а отримання такого дозволу на розробку проекту землеустрою ще не означає позитивного рішення про надання земельної ділянки у власність. Після звернення із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у заявника не виникає прав на земельну ділянку, після надання такого дозволу у заявника виникає лише право на розроблення проекту землеустрою.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання вказаного дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною нею у постанові від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник лише допускає, що невжиття заходів забезпечення позову може значно ускладнити виконання рішення за результатами розгляду справи і ефективному захисту прав ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій та/або бездіяльності може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Забезпечення позову у заявлений позивачем спосіб передбачає зобов`язання відповідача дотримуватися визначеної поведінки у своїй діяльності, що суперечить правовій природі дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, якими є повноваження органу місцевого самоврядування обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. У свою чергу, суд не вправі втручатися в реалізацію повноважень колегіальним органом (в його дискреційні повноваження).

Виходячи зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає заяву необґрунтованою, оскільки позивачем окрім тверджень про наявність оскаржуваного рішення, правомірність якого є предметом розгляду у цій справі, не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення дій щодо погодження проекту землеустрою, проведення дій реєстрації земельної ділянки.

Згідно правового висновку, що міститься у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №826/16509/18) та від 26.12.2019 року (справа №640/13245/19) - вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити доводи заявника щодо "очевидності" ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими законом, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

В даному конкретному випадку заявник звернувся до суду з позовом про скасування спірного рішення Іванівської сільської ради, тобто вжив заходів спрямованих на доведення протиправності рішення органу місцевого самоврядування, проте, як вже було вказано вище за текстом, жодним чином не обгрунтував, необхідність застосування судом заходів забезпечення позову з виключних підстав - "очевидної протиправності рішення".

Крім того з правової позиції суду касаційної інстанції вбачається, що, навіть за умови надання заявником належних та допустимих доказів "очевидної протиправності рішення" неодмінною умовою застосування заходів забезпечення позову є встановлення судом того, що рішення Іванівської сільської ради порушить права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Таким чином, заявником не доведено існування реальної можливості завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок невжиття заходів забезпечення позову, а також те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заявником не наведено обґрунтувань, яким чином невжиття заходів забезпечення позову в обраний спосіб унеможливить ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, є неспівмірними із предметом позову та наслідками такого забезпечення для заінтересованих осіб. За таких обставин, підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154, 157, 258-260, 353 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Іванівської об`єднаної територіальної громади про визнання незаконним та скасування рішення в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання через Калинівський районний суд Вінницької області апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя С.В. Ставнійчук