Провадження № 2/932/3675/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Калантаєнко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

12.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб 01.06.2002 року. Під час шлюбу ними як подружжям було набуто майно - автомобіль марки MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , якого було придбане сумісним коштом 26.04.2016 року, та середня ринкова вартість якого складає - 290 000 гривні 00 копійок, що в розумінні статті 60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так як відносини подружжя ґрунтувалися на принципі взаємної довіри, у неї були відсутні підстави для заперечень проти оформлення права власності на автомобіль виключно на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначена дата реєстрації 26.04.2016 року. На сьогоднішній день вона та відповідач проживають окремо, шлюбні стосунки між ними припинені, а шлюб розірвано відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, що набрало законної сили 07.06.2017 року. Відповідач чинить перешкоди щодо користування спільним майном, тому у неї виникла необхідність у поділі їх спільного майна. З метою уникнення непорозумінь щодо поділу спільного майна подружжя та досудового врегулювання цього питання вона звернулася до відповідача з пропозицією укласти мирову угоду у нотаріуса. Відповідач начебто не був проти, однак на зустріч у нотаріуса не з`явився та згодом став уникати будь-яких переговорів з нею. Оскільки відповідач ігнорує усі спроби досудового вирішення питання поділу спільного майна, вона з метою врегулювання цього питання змушена звернутися до суду.

Посилаючись на зазначене, позивач ОСОБА_1 у позові просить визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_4 ) автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 ; визнати за нею право власності на Ѕ частку автомобіля марки MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі - НОМЕР_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2019 року суддя Женеску Е.В. була визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 09.09.2019 року було відкрито провадження у справі та визначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя, на підставі розпорядження керівника апарату суду від 10.03.2020 року № 102 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Литвиненко І.Ю.

Ухвалою від 13.03.2020 року дана справа була прийнята суддею до провадження із визначенням про її розгляд в порядку загального провадження із призначенням підготовчого судового засідання.

30.03.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, яка ухвалою судді від 01.04.2020 року була повернута ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 01.04.2020 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_5 від здійснення правосуддя, на підставі розпоряджень в.о. керівника апарату суду від 18.08.2020 року №, 279 280 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 25.08.2020 року дана справа прийнята суддею до провадження, визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням у справі підготовчого засідання.

31.07.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що у шлюбі з ОСОБА_1 вони прожили з 01.06.2002 року по 07.06.2017 року. Всі ці 15 років він працював та мав високі доходи, оскільки займався пасажирськими перевезеннями, у нього у власності було десять автомобілів, при цьому бухгалтерський облік його діяльності вела мати колишньої дружини - ОСОБА_4 . Колишня дружина працювала фармацевтом в аптеці, значних доходів не мала, основним годувальником був він. Родиною колишньої дружини для проживання їм була надана трикімнатна квартира у місті Донецьку за адресою: АДРЕСА_1 , яка потребувала ремонту, тому жити в квартирі було неможливо. Протягом 2007 - 2013 років у даній квартирі його коштом зроблено повний капітальний дизайнерський ремонт з врахуванням всіх побажань дружини у всій квартирі, для якого використовувалися дуже коштовні матеріали та змішувачі, ванна, меблі, вартість ремонту склала 320 000 гривень, що на той час було еквівалентно 40000 доларів США. Оригінали всіх чеків вони з колишньою дружиною ретельно збирали, вартість ремонту вдвічі перевищила вартість самої квартири, до квартири вони в`їхали лише після завершення ремонту. Вартість робіт бригади підрядників склала 40000 гривень, що на той час було еквівалентно 5000 доларів США. Для того, щоб оплатити ремонт, окрім його поточних заробітків, ним було продано транспортні засоби СПВ 33021 01-16 (синій) державний реєстраційний номер НОМЕР_6 у 2008 році; NISSAN АLMERA (2001), зелений, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 ; CAP 3676 (1993) СІРИЙ, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 на суму 18450 доларів США. В подальшому дана квартира із ремонтом продані тещею та колишньою дружиною без його згоди.

ОСОБА_2 зазначає, що до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ним було придбано: стіл обідній вартістю - 8000 гривень, гарнітур для дитячої кімнати вартістю -15000 гривень, пральну машину LG вартістю - 8000 гривень, мікрохвильову піч вартістю - 900 гривень, плазмовий телевізор Samsung Smart 32' - 10 500 гривень, плазмовий телевізор Samsung 45' - 10 800 гривень, кондиціонер інвекторний- 8000 гривень, меблі для зали - 17600 гривень, диван - 24000 гривень, спальний гарнітур - 9600 гривень, плазмовий телевізор Samsung 32' - 8000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 20000 гривень, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий загальною вартістю 3000 гривень бензопила вартістю 2400 гривень, пилосос миючий виробництва Німеччини вартістю 5600 гривень.

З цих предметів ОСОБА_1 залишила собі наступні речі загальною вартістю 58 800 гривень: стіл обідній вартістю - 8000 гривень, гарнітур для дитячої кімнати вартістю -15000 гривень, пральну машину LG вартістю - 8000 гривень, мікрохвильову піч вартістю - 900 гривень, плазмовий телевізор Samsung Smart 32' - 10 500 гривень, плазмовий телевізор Samsung 45і - 10 800 гривень, пилосос миючий виробництва Німеччини вартістю 5600 гривень. З цих предметів ОСОБА_1 без його згоди після розлучення продала наступні речі загальною вартістю 106 600 гривень, а кошти залишила собі, а саме: кондиціонер інвекторний - 8000 гривень, меблі для зали - 1 7600 гривень, спальний гарнітур - 9600 гривень, плазмовий телевізор Samsung 32' - 8000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 20000 гривень, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий вартістю 3000 гривень, диван - 24000 гривень, бензопилу вартістю 2400 гривень, яка не була у вжитку. Крім того, таємно від нього під час їх з дружиною відпочинку у 2012 році тещею ОСОБА_4 , яка завжди мала ключі від квартири та була титульним власником, було забрано його заощадження на суму 6000 доларів США та його золоті вироби вагою приблизно 80 г, проба 585, (ланцюжок, браслет, обручка, перстень) на суму 114 189,60 гривень, речі його дружини цілком залишились нетронутими, слідів зламу не було, двері відчинено ключем. За даним фактом ним було подано заяву до ОСОБА_6 у Донецькій області. Також протягом їх спільного життя колишня дружина у нього без дозволу неодноразово брала значні суми у тисячах доларів США, які знаходились у нього по роботі, звинувачуючи його, що нібито це він забув, куди їх поклав.

ОСОБА_2 у зустрічному позові зазначив, що після переїзду до міста Дніпра для облаштування їх родини ним було продано транспортні засоби: Seat Altea XL 2.0 FSI, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , та ПАЗ 3205407, (2005) Білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_10 за 533000 гривень. У 2016 році було придбано автомобіль Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , номер шасі НОМЕР_2 , вартістю 347 500,00 гривень, який він утримує самостійно в повному обсязі. Решта 185 500 гривень, що відповідало 7000 доларів США, була внесена до сімейного бюджету як заощадження. Саме ці заощадження в сумі 185 500 гривень, а також кошти від продажу відремонтованої ним квартири із меблями та побутовою технікою (вартістю 106 600 гривень) були використані при придбанні невеликої квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 25000 доларів США, через місяць після набрання законної сили рішенням суду про розлучення, право власності на яку було оформлено на ОСОБА_4 .

Напередодні за день до нового 2017 року, після того як вони придбали всім подарунки до нового року, без жодних попереджень колишня дружина сказала, що з 01 січня 2017 року бажає почати своє життя з нового аркуша, не давши навіть його речей, вигнала з житла, всі заощадження вона також залишила собі. Протягом січня 2017 року він вимушений був проживати у автомобілі Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , номер шасі НОМЕР_2 , на його прохання надати можливість помитися, побритися та забрати свої речі дружина йому відмовила. Влітку 2018 року під час його візиту до міста Торез теща таємно заволоділа його екземпляром ключів від квартири в місті Донецьк та в подальшому відмовилась їх повертати, плануючи продаж квартири. Відтак, на сьогодні у володінні та розпорядженні ОСОБА_1 фактично перебуває більша частина спільного майна подружжя: меблі та побутова техніка, виручені кошти за квартиру та сімейні заощадження, що складають суму 694 900 гривень, що вдвічі більше за вартість автомобіля на час його придбання - 347500 грн.

ОСОБА_2 також посилається на те, що автомобіль Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , номер шасі НОМЕР_2 , йому об`єктивно вкрай необхідний, оскільки він постійно їздить через лінію розмежування до своїх пристарілих батьків: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також до своєї одинокої пристарілої тітки - пенсіонерки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьки пенсіонери, вони проживають у АДРЕСА_3 , переїжджати на орендоване житло до нього не погоджуються. Приїжджаючи до них, він забезпечує їхній догляд, забезпечує їх продуктами харчування, медикаментами, весь цей обсяг речей вручну через лінію розмежування неможливо переправити. Крім того, його батько тяжко хворіє на серцеві захворювання, у 2018 році переніс пневмонію, у 2019 році - інсульт, йому часто доводиться возити батьків до лікарні у м.Донецьк на обстеження та лікування. Таким чином, поїздки до його батьків та тітки і є тією метою, головною причиною, для чого йому необхідний автомобіль, транспортного сполучення із м. Торез та рештою тимчасово окупованих територій не існує. Без автомобіля він не має можливості протягом своїх неробочих днів щотижня проїхати 500 кілометрів до КПВВ Мар`їнка, пройти чергу у 600 осіб, перетнути лінію розмежування, оскільки машиною виїжджаю о 03-00 год, щоб встигнути засвітло перетнути лінію розмежування у робочий час з 07:00 до 18:30 до початку комендантської години, а також проїхати ще 100 км до м.Тореза, так само і назад.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 у зустрічному позові просить в порядку поділу спільного майна подружжя виділити йому в особисту приватну власність в результаті поділу спільного сумісного майна подружжя - транспортний засіб марки Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , за ціною 347 500,00 гривень; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_1 в особисту приватну власність в результаті поділу спільного сумісного майна подружжя: стіл обідній (вартістю 8000 гривень), гарнітур для дитячої кімнати (вартістю 15000 гривень), пральна машина LG (вартістю 8000 гривень), мікрохвильову піч (вартістю 900 гривень), плазмовий телевізор Samsung Smart 32' (вартісно 10 500 гривень), плазмовий телевізор Samsung 45' (вартістю 10 800 гривень), кондиціонер інвекторний (вартістю 8000 гривень), меблі для зали (вартістю 17600 гривень), диван (вартістю 24000 гривень), спальний гарнітур (вартістю 9600 гривень), плазмовий телевізор Samsung 32' (вартістю 8000 гривень), кухонний гарнітур (вартістю 20000 гривень), вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий (вартістю 3000 гривень), бензопилу (вартістю 2400 гривень), пилосос миючий виробництва Німеччини (вартістю 5600 гривень), а також грошові заощадження в сумі 185 500 гривень, тобто майно на загальну суму 350900 гривень.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2020 року зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розділу з позовом ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 з представником позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали та просили їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечували, посилаючись на його необгрунтованість.

В судовому засіданні позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 з представником позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість, та підтримали зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , просили їх задовольнити.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить також стаття 368 ЦК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

У відповідності до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами,

встановленими статтями 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з

дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що

підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема серед іншого, можуть бути: транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання

грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.6, 7 ст. 57 Сімейного Кодексу, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно до ч.2, 3 цієї статті майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.4 - спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

У відповідності до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями частин першої, другої ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Так, статтею 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин першої - третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

Так, зважаючи на передбачену законодавчими приписами можливість спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям, необхідним є надання оцінки, із відповідним обґрунтуванням їх відхилення або прийняття, тим аргументам, якими один із подружжя доводить належність такого майна йому особисто на праві приватної власності.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_12 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Торезького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 129.

Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з дітьми проживали у м. Донецьку за адресою АДРЕСА_1 , в квартирі, належній матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

В 2014 році сім`я ОСОБА_13 переїхала на постійне проживання до м. Дніпропетровська, який згодом було перейменовано на м. Дніпро.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 розірвано, діти проживають з матір`ю, між позивачем та відповідачем існує спір про поділ спільного майна подружжя.

26.04.2016 року під час перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі був придбаний автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_10 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_13 .

З огляду на те, що вказаний автомобіль був набутий у власність ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_1 , він відповідно до положень ст. 60 Сімейного Кодексу України, ст. 368 ЦК України належить дружині та чоловікові ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на викладене суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що сторони не досягли обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації в рахунок належної кожному з подружжя частини зазначеного транспортного засобу, та не вчинили жодних дій стосовно попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про розділ зазначеного майна подружжя ОСОБА_13 підлягають задоволенню з визнанням за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , та визнанням за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину цього автомобіля.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 неодноразово наголошував на тому, що автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , був придбаний ним 26.04.2016 року одноосібно і саме в той період, коли між ним та ОСОБА_1 були припинені шлюбні відносини і вони не проживали однією сім`єю, а тому зазначений автомобіль не є сумісною власністю подружжя і відповідно не підлягає розподілу. Як на підтвердження цих доводів ОСОБА_2 з представником також посилалися на обставини, встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому зазначено, що сторони припинили шлюбні відносини з 2012 року, спільне господарство не ведуть, сім`я фактично розпалась.

Разом з цим, як зазначив в зустрічному позові позивач ОСОБА_2 так і як він пояснив в судовому засіданні з представником про те, що у шлюбі з ОСОБА_1 вони прожили з 01.06.2002 року по 07.06.2017 року; після переїзду в 2014 року до міста Дніпра для проживання для облаштування їх з ОСОБА_14 родини ним було продано транспортні засоби: Seat Altea XL 2.0 FSI, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , та ПАЗ 3205407, (2005) Білий, державний реєстраційний номер НОМЕР_10 за 533000 гривень, та у 2016 році ним було придбано автомобіль Mercedes Benz Vito 115 CDI, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , номер шасі НОМЕР_2 , вартістю 347 500,00 гривень, решта 185 500 гривень, що відповідало 7000 доларів США, була внесена ним до сімейного з ОСОБА_1 бюджету як заощадження. Також зазначив, що напередодні за день до нового 2017 року, після того як вони з ОСОБА_1 придбали всім подарунки до нового року, без жодних попереджень колишня дружина сказала, що з 01.01.2017 року бажає почати своє життя з нового аркуша, і, не давши навіть його речей, вигнала його з житла, всі заощадження вона також залишила собі.

Отже, із змісту зустрічного позову та зазначених пояснень в судовому засіданні вбачається, що автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , був придбаний ОСОБА_2 26.04.2016 року, тобто в період перебування подружжя ОСОБА_13 в шлюбі і відповідно до вищенаведених вимог Сімейного Кодексу України цей автомобіль є сумісним майном подружжя.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про одноосібність володіння ним спірним автомобілем MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , позбавлені юридичного обґрунтування, і суд вважає, що ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, з позовом про визнання даного автомобіля особистою власністю до суду він не звертався і доказів протилежного ним суду не надано.

Отже, суд вважає доведеною обставину того, що зазначений автомобіль є об`єктом спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і тому він підлягає розподілу між ними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищенаведений висновок суду щодо не спростування ОСОБА_2 презумпції спільності майна подружжя, а саме щодо спірного автомобіля, відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 року в справі № № 200/786/15-ц (провадження № 61-5018св19).

Як зазначив у зустрічному позові ОСОБА_2 , під час проживання сім`ї ОСОБА_13 у м. Донецьку за адресою АДРЕСА_1 , за твердженням ОСОБА_2 ним було також придбано слідуюче майно: стіл обідній вартістю - 8000,00 гривень, гарнітур для дитячої кімнати вартістю - 15000,00 гривень, пральну машину LG вартістю - 8000 гривень, мікрохвильову піч вартістю - 900 гривень, плазмовий телевізор Samsung Smart 32' - 10 500 гривень, плазмовий телевізор Samsung 45' - 10 800 гривень, кондиціонер інвекторний- 8000 гривень, меблі для зали - 17600 гривень, диван - 24000 гривень, спальний гарнітур - 9600 гривень, плазмовий телевізор Samsung 32' - 8000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 20000 гривень, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий загальною вартістю 3000 гривень бензопила вартістю 2400 гривень, пилосос миючий виробництва Німеччини вартістю 5600 гривень.

Як зазначає в зустрічному позові ОСОБА_2 , з цих предметів ОСОБА_1 залишила собі наступні речі загальною вартістю 58 800 гривень, а саме: стіл обідній вартістю - 8000 гривень, гарнітур для дитячої кімнати вартістю -15000 гривень, пральну машину LG вартістю - 8000 гривень, мікрохвильову піч вартістю - 900 гривень, плазмовий телевізор Samsung Smart 32' - 10 500 гривень, плазмовий телевізор Samsung 45і - 10 800 гривень, пилосос миючий виробництва Німеччини вартістю 5600 гривень. З цих предметів ОСОБА_1 без його згоди після розлучення продала наступні речі загальною вартістю 106 600 гривень, а кошти залишила собі, а саме: кондиціонер інвекторний - 8000 гривень, меблі для зали - 1 7600 гривень, спальний гарнітур - 9600 гривень, плазмовий телевізор Samsung 32' - 8000 гривень, кухонний гарнітур вартістю 20000 гривень, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston вартістю 14000 гривень, велосипед гірний підлітковий вартістю 3000 гривень, диван - 24000 гривень, бензопилу вартістю 2400 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала того, що нею разом з чоловіком під час шлюбу та проживання у м. Донецьку було придбано слідуюче майно: стіл обідній, гарнітур для дитячої кімнати, пральна машина LG, мікрохвильова піч, плазмовий телевізор Samsung Smart 32', плазмовий телевізор Samsung 45', кондиціонер інвекторний, диван, плазмовий телевізор Samsung 32', кухонний гарнітур, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston, пилосос миючий виробництва Німеччини.

Разом з цим, ОСОБА_1 пояснила, що із загальної кількості вищевказаного майна було перевезено в м. Дніпро і у її володінні наразі перебуває слідуюче майно: стіл обідній, плазмовий телевізор Samsung Smart 32`, плазмовий телевізор Samsung 45, що не спростовано відповідачем.

Також, судом встановлено, що у володінні ОСОБА_2 перебуває мікрохвильова піч, пилосос миючий виробництва Німеччини, що не заперечувалося ним в судовому засіданні з посиланням, що мікрохвильова піч перебуває в неробочому стані.

Зазначені в переліку майна меблі для зали подружжям ОСОБА_13 не придбавалися, що ними було підтверджено в судовому засіданні. Все інше майно, зазначене ОСОБА_2 в переліку як придбане в шлюбі, а саме: гарнітур для дитячої кімнати, пральна машина LG, кондиціонер інвекторний, диван, плазмовий телевізор Samsung 32', кухонний гарнітур, вбудована техніка: витяжка, газова поверхня та духовий шкаф Ariston, велосипед гірний, бензопила залишилися в квартирі у м. Донецьку за адресою АДРЕСА_1 , власником якої була мати ОСОБА_1 та яка після переїзду в 2014 році сім`ї ОСОБА_13 до м. Дніпра була згодом нею продана, що підтвердили сторони. Будь-яких доказів того, що це майно дійсно було придбане подружжям, за якою ціною та якою марки воно було, ОСОБА_2 суду не надано і матеріалами справи не доводиться.

Встановлено, що вартість спірного майна, зазначена у позовній заяві як ОСОБА_1 так і у зустрічному позові ОСОБА_2 , не була оспорена сторонами у справі, не зважаючи на посилання ОСОБА_1 на завищення цієї вартості. Судом як в підготовчому засіданні так і в ході судового розгляду справи роз`яснювалося сторонам про їх право на заявлення відповідних клопотань про призначення судової експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи по суті, чим скористатися сторони не виявили бажання, чим здійснили свої права на свій розсуд, зважаючи на приписи ч.4 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, тому суд бере до уваги вартість майна, зазначену сторонами у позовах.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача по зустрічному позову ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню і розділу підлягає майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наявність якого визнана сторонами в судовому засіданні та вартість якого ними не оспорена, а саме: стіл обідній, вартістю 8000,00 грн., плазмовий телевізор Samsung Smart 32`, вартістю 8000,00 грн., плазмовий телевізор Samsung 45, вартістю 10 800,00 грн., а всього на суму 26800,00 грн., мікрохвильову піч, вартістю 900,00 грн., пилосос миючий виробництва Німеччини, вартістю 5600,00 грн.

В порядку розділу майна, що є спільним майном подружжя, суд вважає необхідним виділити ОСОБА_1 у власність майно, яке перебуває у її володінні, а саме: стіл обідній, вартістю 8000,00 грн., плазмовий телевізор Samsung Smart 32`, вартістю 8000,00 грн., плазмовий телевізор Samsung 45, вартістю 10 800,00 грн., а всього на суму 26800,00 грн.; та виділити ОСОБА_2 у власність мікрохвильову піч, вартістю 900,00 грн., пилосос миючий виробництва Німеччини, вартістю 5600,00 грн., а всього на суму 6500,00 грн.

Зважаючи на те, що вартість майна, виділеного ОСОБА_1 , перевищує вартість майна, виділеного ОСОБА_2 , суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю майна, що переходить у її власність, у сумі 20300,00 грн.

У зустрічному позові позивачем ОСОБА_2 також заявлені позовні вимоги про розділ грошових заощаджень в розмірі 185 500,00 грн., як сумісного майна подружжя. Разом з цим, ОСОБА_2 не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих вимог, того, що дійсно у подружжя в період шлюбу були наявні такі заощадження і що вони підлягають розподілу, зважаючи на те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти цих позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість. Зважаючи на викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про розподіл грошових заощаджень в розмірі 185 500,00 грн. задоволенню не підлягають в зв`язку з недоведеністю цих вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 2900,00 грн., а також стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна - задовольнити частково.

Визнати автомобіль MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 , об`єктом спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Розділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частину автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину автомобіля MERSEDES-BENZ VITO 115 CDI, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі - НОМЕР_2 .

Виділити ОСОБА_1 у власність стіл обідній, вартістю 8000,00 грн., плазмовий телевізор Samsung Smart 32`, вартістю 8000,00 грн., плазмовий телевізор Samsung 45` , вартістю 10 800,00 грн., а всього на суму 26800,00 грн.

Виділити ОСОБА_2 у власність мікрохвильову піч, вартістю 900,00 грн., пилосос миючий виробництва Німеччини, вартістю 5600,00 грн., а всього на суму 6500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю між вартістю майна, що переходить у її власність, у сумі 20300,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 2900,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева