Єдиний унікальний номер 725/4906/21
Номер провадження 2/725/832/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судових засідань Кожолянко А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 25.03.2017 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте спільне сімейне життя у них не склалось.

Вказував на те, що на даний час між ними припинені фактичні шлюбні відносини, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та з 28.06.2021 року проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї вважає неодноразові зради дружини.

Вказував на те, що їх шлюб існує формально та подальше його збереження суперечить його інтересам, а тому звернувся до суду з даним позовом та просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3 .

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому відповідачка позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнала та не заперечувала проти їх задоволення, проте не визнала підстави з яких заявлений даний позов. Зокрема, вказувала на те, що їх шлюб розпався саме з через аморальну та неврівноважену поведінку відповідача. Вважає, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи та недоведеними, а тому не можуть бути стягнуті з неї.

Просила розглядати справу без її участі, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище, задовольнити позов та вирішити питання про залишення проживання їх спільної з позивачем дитини разом з нею одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в тексті відзиву просила розглядати справу без її участі. В її інтересах діяв представник, який вимоги позивача про розірвання шлюбу визнав, при цьому заперечував проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2700 грн., вважаючи їх розмір не співмірним зі складністю справи, а також недоведеним. Відзив поданий до суду відповідачем ОСОБА_3 не підтримав.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 25 березня 2017 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №380 (а/с 6).

Під час вказаного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а/с 7).

Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачкою, суд вважає, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати.

У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Так, відповідач заявила про своє бажання залишити за собою дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу « ОСОБА_6 ».

Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Оскільки відповідачкою у тексті відзиву заявлено вимогу про залишення проживання їх спільного з позивачем сина разом з нею, слід зазначити наступне.

Так, за правилами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Ініціювання судового провадження з приводу вирішення спору здійснюється шляхом пред`явлення позовної заяви, натомість позивач з відповідним зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини в рамках судового розгляду даного спору не зверталась, а тому відсутні підстави для вирішення питання про визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з матір`ю.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Таким чином, у разі наявності спору між позивачем та відповідачем щодо визначення місця проживання їх спільного сина, останнім слід роз`яснити право звернення до суду з відповідною позовною заявою, вимоги до якої встановлені у ст. 175 ЦПК України.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого останнім при зверненні до суду судового збору в розмірі 908 грн. та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору.

Згідно ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими позивачем доказами, а саме: договором про надання професійної правничої допомоги від 27.07.2021 року з додатком №1 - розрахунок розміру витрат за надання професійної правничої допомоги, актом приймання-передачі наданих послуг від 02.08.2021 року, квитанцією №1 від 02.08.2021 року, суд приходить до висновку, що позивач дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 2700 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складністю справи, у зв`язку з чим вказані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.24, 56, 104, 105, 110, 112-115 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 137, 141, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 25 березня 2017 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №380 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки ОСОБА_3 змінити на дошлюбне « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2700 грн.

Копію даного рішення, після набрання ним законної сили, надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стануза місцем його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його вручення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 01 жовтня 2021 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна