Справа № 289/162/21
Номер провадження 2/289/284/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., за участі секретаря судового засідання Грабіної К.Г., представника позивача адвоката Хільчевського С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу: за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місце знаходження / місце проживання:вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094) третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 р., зокрема, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги та оскільки нотаріус не перевірив безспірність вимоги. Письмових претензій з приводу заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк" позивач не отримував.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за вказаним позовом, в порядку загального позовного провадження. Копія позовної заяви та доданих до неї документів, а також ухвала про відкриття провадження у справі направлена відповідачу та третій особі, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечував, з підстав вчинення виконавчого напису у повній відповідності до вимог законодавства.

Приватний нотаріус надав до суду копію справи виконавчого напису № 14247 від 06.12.2017 року. Просить проводити розгляд справи без його участі.

Позивач надав до суду письмову відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 15.07.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, будучи повідомленим про дату час та місце розгляду справи по суті до суду не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Встановлено, що 06.12.2017 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису відповідно до умов Кредитного договору № б/н від 04.02.2014 року укладеного із ОСОБА_1 (а.с.84).

Згідно поданої заяви, боржник ОСОБА_1 має заборгованість в загальній сумі 28541 грн. 56 коп. з урахуванням:

-Заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12220 грн. 87 коп.

-Заборгованості за відсотками у розмірі 13585 грн. 38 коп.

-Заборгованості з комісії та пені у розмірі 900 грн. 00 коп.

-Заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.

-Заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості у розмірі 1335 грн. 31 коп.

Строк за яким проводиться стягнення - 1307 днів, а саме за період з 04 лютого 2014 року по 03 вересня 2017 року.

На підтвердження наявності боргу ПАТ КБ "ПриватБанк" надали нотаріусу Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку підписану ОСОБА_1 04.02.2014 року та Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 04.02.2014, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 03.09.2017 року.

Також до заяви долучено Письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 04.02.2014 року адресовану ОСОБА_1 з вимогою про сплату боргу в загальному розмірі 28541,56 грн. із списком згрупованих поштових відправлень: пріоритетних листів з оголошеною цінністю.

На підставі заяви та доданих до неї документів приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 06.12.2017 року вчинено Виконавчий напис № 14247 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошових коштів в сумі 28541,56 грн. з урахуванням:

-Заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12220 грн. 87 коп.

-Заборгованості за відсотками у розмірі 13585 грн. 38 коп.

-Заборгованості з комісії та пені у розмірі 900 грн. 00 коп.

-Заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.

-Заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості у розмірі 1335 грн. 31 коп.

Стягнення здійснено за період з 04 лютого 2014 року по 3 вересня 2017 року.

Витрати за вчинення виконавчого напису становлять 1800 грн.

Постановою старшого держаного виконавця Радомишльського РВ ДВС від 20.04.2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 56104818 на підставі виконавчого напису № 14247, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 30341,56 грн.

Згідно довідки № 1815-29/3/2020/21295 від 07.12.2020 Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби, станом на 07.12.2020 року у виконавчому провадження ВП № 56104818 стягнуто з боржника ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості коштів в сумі 8 518,59 грн.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановленому законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

Пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, регулює правовідносини у разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин. Так, у разі допущення боржником прострочення платежів за зобов`язаннями, що випливають із кредитного договору, кредитору для одержання виконавчого напису належить надати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п.2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх.

Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Як вбачається із наданих нотаріусом копій документів на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса був список згрупованих рекомендованих відправлень, відправлених 18 вересня 2017 року (а.с. 90), де відображено інформацію про направлення листа позивачу. Однак оцінюючи вказаний доказ суд не має правових підстав для висновку про те, що позивачу було направлено саме претензію про сплату боргу, яку додав відповідач (а.с.89).

Також, із матеріалів справи вбачається, що 04.02.2014 сторони уклали кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг (а.с. 85).

В підписаній сторонами Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 04.02.2012 не зазначені ні сума наданого кредиту, не зазначено узгоджений розмір кредитного ліміту, не визначено тариф обслуговування кредитної карти, процентна ставка, відсутні умови договору про нарахування комісії та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Причому позивач стверджує, що він отримав кредит в розмірі 5800 грн., тоді, як тіло кредиту звернене до стягнення за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса становить 12220,87 грн.

Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Так, у матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 підписав Умови та правилами надання банківських послуг, а також тарифи, за якими кредитор розрахував заборгованість за тілом, процентами за користування кредитом, пенею та штрафами.

В підписаній позивачем анкеті-заяві не прописана неустойка, тобто пеня та штраф. Так, у заяві не зазначено, за які порушення кредитних зобов`язань банк має право нарахувати позичальнику неустойку, тобто у заяві не прописані умови та відсотки від грошових сум у разі порушень боржником зобов`язань.

Згідно з абзацами 2,3 частини четвертої ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви) споживачі не зобов`язані сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементу кредиту, що не були зазначені у договорі.

Крім того, приватним нотаріусом порушені умови ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо строків заборгованості, оскільки договір між ОСОБА_1 та банком "Приватбанк" укладено у лютому 2014 році, а заборгованість, яку стягує нотаріус, розрахована за період з 04 лютого 2014 року по 3 вересня 2017 року, що перевищує три роки, в тому числі і за пенею, для стягнення якої встановлено річний строк позовної давності.

Установлені обставини свідчать, що серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній кредитний договір. Надана нотаріусу анкета-заява позичальника від 04 лютого 2014 року, не містить умов кредитування та порядку щодо нарахування процентів за користування кредитним лімітом, умов та порядку відповідальності за порушення зобов`язань.

Крім того, банком нотаріусу надана не виписка з рахунку боржника, а лише розрахунок заборгованості із нарахуваннями, що не передбачені у Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у банку. Отже, не дотримані умови вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк».

Дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами, в зв`язку з чим, заборгованість не має ознак безспірності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено всупереч принципу безспірності заборгованості позивача перед кредитором.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність вчиненого виконавчого напису, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо вимоги про повернення грошових коштів, сплачених позивачем на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини другої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Частиною третьою статті 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Вказана правові позиція, викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Таким чином, оскільки підставою для набуття коштів відповідачем був виконавчий напис №14247 від 06 грудня 2017 року, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому відпала сама підстава для набуття та утримання відповідачем коштів у сумі 10255,11 грн., стягнутих з позивача за виконавчим провадженням № 56104818 (а.с.58).

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Тобто, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просив стягнути із відповідача утримані із його пенсії кошти за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса в сумі 8518,59 грн., яка підтвердження довідкою № 1815-29/3/2020/21295 від 07.12.2020 Радомишльського районного відділу державної виконавчої служби, у виконавчому провадженні ВП № 56104818 (а.с.11, 78 зворот) та відповідачем не спростована.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 8518,59 грн. на підставі статті 1212 ЦК України, в межах заявлених позовних вимог, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог (постанова ВС від18.11.2020 № 727/10270/18).

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, які складаються з сплати судового збору, у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 268, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 14247 від 06.12.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем(місце знаходження: АДРЕСА_2) про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користьАкціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місце знаходження / місце проживання: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094), заборгованості за кредитним договором від 04.02.2014 року на суму повної заборгованості в розмірі 28541,56 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (місце знаходження / місце проживання: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., 49094) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) 9426 (дев`ять тисяч чотириста двадцять шість) грн. 59 коп., з яких: 8518 (вісім тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 59 коп. - стягнуті за виконавчим написом грошові кошти; 908 (дев`ятсот вісім) грн. - судові витрати по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 04 жовтня 2021 року.

Суддя О. В. Мельник