Справа № 425/2855/19
Провадження № 22-ц/810/752/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В. Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Приватне акціонерне товариство «Рубіжанський картонно-тарний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2020 року, ухваленого Рубіжанським міським судом Луганської області у складі: судді Москаленко В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

16 серпня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (далі ПрАТ`РКТК») про поновлення на роботі, який мотивував тим, що з 16 листопада 1989 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах. В останній час працював на посаді машиніста насосних установок 3-го розряду у цеху водопостачання, каналізації та очищення стічних вод.

Наказом по підприємству № 2440-к від 26 липня 2019 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки згідно діючого законодавства та положень постанови Пленуму Верховного Суду України, звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України допускається лише за наявності вини працівника, але наказ про звільнення позивача не містить жодних відомостей про те, які саме трудові обов`язки ним не виконано і в чому полягає вина позивача, не містить жодних посилань на конкретні випадки притягнення його до дисциплінарної відповідальності протягом останнього року до моменту звільнення. Тобто наказ не містить в собі жодних конкретних відомостей про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 саме за п. 3 ст. 40 КЗпП.

17 липня 2019 від адміністрації цеху позивач дізнався, що йому ставлять в провину скоєння прогулу 2-го, 3-го та 4-го липня 2019 року, а 23 липня 2019 року йому було повідомлено про те, що 24 липня 2019 року заплановане засідання профкому ПрАТ «РКТК» з питання щодо надання згоди на його звільнення за ініціативою адміністрації підприємства, за прогули. Вже на засіданні профкому він дізнався, що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за скоєні 02.07.2019, 03.07.2019 та 04.07.2019 прогули, але згоду на його звільнення надано за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що за наявності факту прогулу в період з 02 по 04 липня 2019 року адміністрація підприємства мала право на його звільнення лише на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, тобто безпосередньо за скоєння прогулу, оскільки прогул згідно діючого законодавства є окремою підставою для звільнення працівників за ініціативою власника.

Отже, в його випадку відповідач безпідставно звільнив його за п. 3 ст. 40 КЗпП і тим самим фактично допустив подвійне притягнення до відповідальності за одне і те саме правопорушення, що є неприпустимим згідно чинного законодавства. Крім того, відповідачем було порушено порядок звільнення та передбачену законом процедуру застосування дисциплінарного стягнення.

Тому просив суд поновити позивача на роботі у якості машиніста насосних установок 3-го розряду у цеху водопостачання, каналізації та стічних вод Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» з 26 липня 2019 року та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України.

У відзиві на позовну заяву відповідач ПрАТ «РКТК» позовні вимоги не визнав, оскільки згідно наказу Генерального директора ПрАТ «РКТК» від 26 липня 2019 року за №2440-к ОСОБА_1 був звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до розпорядження по ПрАТ «РКТК» від 28.03.2019 за №1030-к для п`яти працівників-машиністів насосних установок 3-го розряду ЦВКіОС, відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, був затверджений графік роботи, який узгоджений 28.03.2019 із Первинною організацією профспілки працівників ВАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат», діючої на ПрАТ «РКТК» (далі- профспілки). Особисто відповідачу був встановлений графік роботи: з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2019 року та з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року за зміною № 4; з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року - за денним режимом роботи. 01.04.2019 позивач був ознайомлений із встановленим графіком роботи (не менше ніж за два місяці, а фактично за три місяці), про що свідчить його особистий підпис, заперечень чи відмову проти встановленого з 01.07.2019 по 31.07.2019 денного графіку роботи, не заявляв.

Крім того, відповідач залучав позивача до роботи за денним режимом роботи без зміни професії, розряду, обов`язків машиніста насосних установок 3-го розряду ЦВКіОС, у відповідності до Робочої інструкції «Машиніста насосних установок 3-го розряду річкового водозабору ПрАТ «РТКТ» від 18 вересня 2018 року за №19-2-37, з якою позивач був ознайомлений під особистий підпис 20.03.2019. Згідно медичного висновку від 15.07.2019, позивач не мав протипоказань чи обмежень за станом здоров`я для роботи машиніста насосних установок 3-го розряду ЦВКіОС. Отже, при переведенні позивача на денний режим роботи відповідач дотримався усіх вимог норм діючого законодавства.

02.07.2019, у свій робочий день, позивач до роботи не став і на території ПрАТ «РКТК» не з`явився, письмові пояснення щодо відсутності його на роботі надати відмовився, а тому наказом від 19.07.2019 №450, відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП, відповідач застосував до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, оголосивши догану за прогул 02.07.2019.

У робочий день 03.07.2019 позивач на території ЦВКіОС ПрАТ «РКТК» з`явився о 07-50 год., де перебував до 08-20 год. У своїх поясненнях щодо самовільного залишення роботи 03.07.2019 позивач зазначив, що він не узгодив із адміністрацією ЦВКіСО свою відпустку, а пояснити чому самовільно без узгодження залишив 03.07.2019 роботу більш ніж на три години, відмовився. Наказом від 22.07.2019 №455, відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП та п. 24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за прогул 03.07.2019.

Порушивши трудову дисципліну та п. 16 р. 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку, позивач 04.07.2019, у свій робочий день, на території ЦВКіОС ПрАТ «РКТК» не з`явився, але перебував на території управління ПрАТ «РКТК» із 13-30 год. до 13-35 год. На вимогу відповідача надати пояснення щодо самовільного залишення роботи у робочий час, позивач надав судову повістку про виклик до суду, з якої вбачається що він перебував у суді 04.07.2019 з 09-05 год. по 09-25 год.; пояснень стосовно самовільного залишення роботи 04.07.2019 більш ніж на три години позивач надати відмовився, у зв`язку з чим відповідач у відповідності до п. 2 ст. 147, ст. 148, ст. 149 КЗпП України визнав проступок позивача 04.07.2019 як прогул.

Враховуючи наявність у позивача прогулів 02.07.2019 та 03.07.2019, неодноразові порушення ним трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, наявність дисциплінарних стягнень впродовж року, відмову виконувати розпорядження адміністрації ПрАТ «РКТК» надати письмові пояснення, відмову ознайомитись з наказами про дисциплінарні стягнення тощо, відповідач не вважав за потрібне застосовувати ще одне дисциплінарне стягнення за прогул 04 липня 2019 року та звернувся із поданням до профспілки для отримання попередньої згоди на звільнення працівника за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього робочою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

На засіданні профспілкового комітету 24.07.2019 позивач був повторно ознайомлений з наказами ПрАТ «РКТК» від 19.07.2019 №450 за прогул 02.07.2019 та від 22.07.2019 №455 за прогул 03.07.2019.

Крім того, позивач у присутності посадових осіб підприємства був усно ознайомлений про припинення його тимчасового замісництва відсутнього ОСОБА_2 , і він погодився на свою обов`язкову явку із 08-00 год. 25.07.2019 на території ПрАТ «РКТК» за денним режимом роботи для узгодження позивачем із роботодавцем своєї роботи на підприємстві, причин можливої неявки 25.07.2019 позивач не зазначив.

24.07.2019 наказом №2416-к про припинення з 25.07.2019 дії наказу від 17.07.2019 «Про тимчасове замісництво» позивача повернено на раніше встановлений денний режим роботи.

25.07.2019 позивач на роботі не з`явився, телефоном повідомив заступника генерального директора з персоналу ОСОБА_3 , що він не зможе приступити до роботи в цей день у зв`язку з проблемою з близькими родичами.

26.07.2019 позивач з`явився на території ПрАТ «РКТК» у період часу з 10-30 год. до 10-50 год. Документи, які підтверджують його відсутність 25.07.2019 на робочому місці, а також пояснення щодо своє відсутності на роботі 25 та 26 липня 2019 року позивач надати відмовився; від підпису про ознайомлення з наказом №2416-к від 24.07.2019 про припинення з 25.07.2019 дії наказу від 17.07.2019 «Про тимчасове замісництво» відмовився.

Враховуючи відсутність ОСОБА_1 більше 3-х годин впродовж робочого дня та повторні прогули 25 та 26 липня 2019 року, наявність дисциплінарних стягнень впродовж року, відповідач видав наказ за підписом Генерального директора ПрАТ «РКТК» від 26.07.2019 за №2440-к про звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку та робочою інструкцією.

Оскільки звільнення ОСОБА_1 за п. 3 ст. 40 КЗпП України є законним, тому відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» про поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Крім того, просить для з`ясування обставин складання актів про прогул викликати свідком заступника начальника цеху ВКіОС ПрАТ «РКТК» ОСОБА_4 .

Доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не дотримався вимог щодо змісту наказу про звільнення, що є підставою для висновку про необгрунтованість звільнення, оскільки згідно практики Верховного Суду роботодавець має навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього дисциплінарного стягнення та в який час; в оскаржуваному наказі відповідач не зазначив, коли і які саме обов`язки, покладені на позивача ПВТР, позивачем не виконувалися, у чому проявилось таке невиконання, не наведені дані на підтвердження того, що невиконання чи неналежне невиконання незазначених у наказі обов`язків є систематичним і в чому виявляється ця систематичність; суд безпідставно послався на порушення позивачем ПВРТ ПрАТ «РКТК», яке не досліджено судом, в матеріалах справи відсутні і відомості про ознайомлення з якими позивача відсутні також; п. 16 ПВРТ, яким врегульовані певні обов`язки працівника, який працює за змінним графіком роботи щодо обов`язку повідомлення про невихід у зміну, на позивача не розповсюджується, оскільки з 01 липня 2019 він переведений на денний режим роботі і ні з ким не чергувався, отже, не могло бути і систематичності порушень ОСОБА_5 вказаного пункту; погодившись з доводами відповідача про здійснення позивачем прогулів 2, 3, 4 липня 2019 року, суд не дав належну оцінку доказам в цій частині і зробив висновок про порушення позивачем трудової дисципліни, за що було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, але сам факт звільнення позивача не за прогули свідчить, що самих прогулів не було.

Наведене свідчить про невідповідність наказу №2440-к вимогам трудового законодавства, який не містить фактичних відомостей про підстави звільнення позивача, систематичність порушень тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач Приватне акціонерне товариство «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» скаргу не визнає, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повне, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Кострицький В.В., Авалян Н.М. Апеляційне провадження по справі було відкрито 19 жовтня 2020 року. Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 08 грудня 2020 року об 11.30.

Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2020 року вилучено суддю Авалян Н.М. у зв`язку із закінчення терміну повноважень, новий суддя у складі суду Лозко Ю.П. 08 грудня 2020 року розгляд справи відкладено на 22 грудня 2020 року о 16.30 за заявою представника скаржника про перенесення розгляду справи. 22 грудня 2020 оголошено перерву на 24 грудня 2020 о 14.30. Ухвалою суду від 24.12.2020 запитано згоду або відмову у наданні згоди профспілкового органу (профспілкового комітету) ПрАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» на звільнення позивача ОСОБА_1 з посади машиніста насосних установок 3-го розряду у цеху водопостачання та очищення стічних вод на підставі п. 3 статті 40 КЗпП України у порядку, визначеному ст. 43 КЗпП України, за прогули без поважних причин 25 та 26 липня 2019 року; зупинено провадження у справі на час вирішення питання щодо надання згоди або відмови у наданні згоди на звільнення. 19 січня 2021 відповідачем надано протокол засідання Профспілкового комітету ВАТ «РКТК». 25.01.2021 поновлено провадження по справі та розгляд справи призначений на 04 лютого 2021 року о 15.30 год, у судовому засіданні оголошено перерву на 25 лютого 2021 року на 16-ту год. 25 лютого 2021 року за клопотанням представника відповідача, з яким погодився і позивач, для можливого добровільного врегулювання спору у справі оголошено перерву на 16.30 год. 16 березня 2021 року. За клопотанням представника відповідача у зв`язку з хворобою останнього у справі оголошено перерву на 30 березня 2021 року о 17-й.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали доводи скарги ОСОБА_1 та позивач відмовився від свого клопотання про виклик свідка ОСОБА_4 .

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» апеляційну скаргу не визнав, підтримав свій відзив.

Згодом, у судове засідання, призначене на 30 березня 2021 року о 17-й, представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився.

Клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про призначення судового засіданні на 01.04.2021 через тимчасову непрацездатність представника (перебування на лікуванні до 01.04.2021) колегія суддів, вислухавши думку учасників справи, відхиляє, оскільки відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у справі №361/8331/18 зробив висновок про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У відповідності до ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд враховує, представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, подаючи до суду ідентичні клопотання про відкладення судового розгляду справи із тих самих підстав, а саме посилається на погіршення епідеміологічної ситуації в Україні загалом, однак не надає підтвердження як своєї хвороби, так і того що дійсно не може прибути в судове засідання, що перебуває на самоізоляції тощо, вказуючи виключно лише на погіршення епідеміологічної ситуації та третю хвилю захворюваності в Україні.

Разом із тим, відсутнє і підтвердження того, що жоден інший представник відповідача, який є юридичною особою та, зі слів самого представника у попередньому судовому засіданні, налічує штат 3000 осіб, не може взяти участь в судовому засіданні по розгляду даної справи.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява №3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Суд констатує, що з огляду на завдання цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК), у тому разі і щодо своєчасного розгляду цивільних справ, того, що представник відповідача брав участь у судових засіданнях, надавав суду пояснення та користувався своїми правами ставити питання, заявляти клопотання тощо, його явку судом не було визнано обов`язковою, а також, що саме він ініціював відкладення розгляду справи для можливого мирного врегулювання спору, що і стало підставою для оголошення перерви у судовому засіданні 25 лютого 2021 року, натомість до теперішнього часу спір не врегульовано і позивач наполягає на його вирішенні у суді.

Отже, оскільки поважність причин неявки представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, відповідач реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у суді апеляційної інстанції, у тому разі і у відзиві на апеляційну скаргу, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК), та з урахуванням тривалості провадження по трудовому спору, сплину передбаченого частиною першою статті 371 ЦПК України шестидесятиденного строку розгляду апеляційної скарги 19 грудня 2020 року, відсутності даних про неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання гарантованого позивачу як стороні цього провадження права на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 02.07.1984 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній з 16.11.1989 прийнятий на роботу у ПрАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат», де працював на різних посадах, зокрема з 04.02.1998 машиністом насосних установок до 26.07.2019 (а.с. 7-10 т. 1).

Наказом Генерального директора ПрАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» №2440-к від 26 липня 2019 звільнено ОСОБА_1 , цех водопостачання, каналізації та очищення стічних вод, машиніст насосних установок 3 розгляду за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 11 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що відсутність позивача на роботі без поважних причин 02.07.2019, 03.07.2019, 04.07.2019, 25.07.2019, 26.07.2019 та відмова позивача надати пояснення щодо п`яти днів прогулів, невиконання зобов`язань, встановлених Правилами внутрішнього трудового розпорядку щодо повідомлення керівництва підприємства про невихід на роботу, суд розцінює як систематичне порушення трудової дисципліни та Правил внутрішнього трудового розпорядку, при цьому до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (оголошувались догани, які на час звільнення не знято і не погашено) за аналогічні порушення у строки та в порядку, передбаченому ст. 148, 149 КЗпП України.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вказаного звільнення позивача, яке він вважає незаконним, оскільки наказ про звільнення не містить відомостей про підстави для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України, порушено існуючий порядок проведення звільнення, і за наявності факту прогулу в період з 02 липня до 04 липня 2019 року адміністрація мала право на звільнення ОСОБА_1 лише на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП за прогул, натомість відповідач фактично допустив подвійне притягнення позивача до відповідальності за одне і те саме порушення, що є підставою для поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки відповідач у наказі від 26 липня 2019 року № 2440-к про звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України не зазначив, у чому полягало порушення працівником трудових обов`язків, яке стало підставою для звільнення, не навів даних на підтвердження того, що невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків є систематичним, тому колегія суддів, переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам, зокрема, необхідно з`ясувати в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарні стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно з вимогами частин першої та сьомої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

З`ясовуючи підстави для розірвання трудового договору із позивачем за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України колегія суддів виходить із практики Верховного Суду (зокрема, у постанові Великої Палати від 23.09.2020 у справі № 9901/1743/18, що з вказаної підстави працівник може бути звільнений лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили).

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Матеріали справи свідчать про те, що позивача ОСОБА_1 у березні 2019 було належним чином ознайомлено з робочою інструкцією машиніста насосної установки 3 розряду від 18.09.2018 №19-2-37, пунктом 2.7.10. якої передбачено обов`язок знати Правила внутрішнього трудового розпорядку, окрім того, п. 4.1. Робочої інструкції передбачено відповідальність працівника за виконання покладених на нього даною Інструкцією обов`язків та правильне і своєчасне виконання наданих йому прав, а п. 4.2. покладено відповідальність на працівника за порушення правил Внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 63-73 т. 1).

Відповідно до наданих відповідачем доказів на підприємстві відповідача денний режим роботи машиністів насосних установок передбачає роботу з 8-ї до 16-ї за п`ятиденним робочим тижнем, а графік роботи 4-х змінний безперервну роботу протягом 24 годи з 8-ї до 24.00 та з 00.00 до 08.00 год наступної доби (а.с. 84 т. 2).

Згідно затвердженого та погодженого із профспілковим комітетом відповідача Графіку роботи працівників Цеху водопостачання та очищення стоків ПрАТ «РКТК» у позивача ОСОБА_1 з 01 до 31 липня 2019 року було встановлено денний режим роботи, з яким позивача належно ознайомлено 01.04.2019 (а.с. 165-166 т. 1);

Наказом №2328к від 17.07.2019 «Про тимчасове замісництво» у зв`язку із відпусткою з 19.07.2019 до 30.07.2019 ОСОБА_2 тимчасово покладено обов`язки машиніста насосних установок Цеху водопостачання, каналізації та очистки стоків на ОСОБА_1 за його згодою, з яким позивача ознайомлено 18.07.2019 (а.с. 89 т. 1);

Згідно затвердженого графіку на 2019 рік роботи працівників Цеху водопостачання та очищення стоків ПРАТ «РКТК» у ОСОБА_2 на липень 2019 встановлено роботу у другу зміну, зокрема 22 та 26 липня 2019 (а.с. 165 т. 1);

Наказом відповідача від 24.07.2019 №2416-к припинено з 25.07.2019 дію Наказу від 17.07.2019 №2328 «Про тимчасове замісництво» та повернуто з 25.07.2019 машиніста насосних установок 3р ОСОБА_1 на денний графік роботи із 08 до 17 години (за його усною згодою на засіданні профспілкового комітету) відповідно до раніше встановленого розпорядженням від 28.03.2019 №1030-к графіка роботи.

Згідно табелю обліку використання робочого часу ПрАТ «РКТК» машиніст насосних установок річкового водозабору 3 р. ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 2, 3 та 4 липня 2019 за денним режимом роботи, а також 25 та 26 липня 2019 року за денним режимом роботи (а.с. 74-75 т. 1).

Наказом відповідача №450 від 19.07.2019 за прогул 02.07.2019 (відсутність на роботі з 08.00 до 17.00 год.) позивачу оголошено догану, підстава для видання наказу: акт про відсутність ОСОБА_7 02.07.2019, акт про відмову від надання письмових пояснень ОСОБА_1 про свою відсутність 02.07.2019, доповідна начальника ЦВКіОС про відсутність ОСОБА_1 02.07.2019 та заходи дисциплінарного застосування до нього (а.с. 84), 23.07.2019 складено акт №07-08 про відмову позивача ознайомлюватися із Наказом №450 від 19.07.2019 (а.с. 86 т. 1);

Наказом відповідача №455 від 22.07.2019 за прогул 03.07.2019 (відсутність на роботі з 08.00 до 17.00 год.) позивачу оголошено догану, підстава для видання наказу: акт про відсутність ОСОБА_7 03.07.2019, письмові пояснення ОСОБА_1 про свою відсутність 03.07.2019, доповідна начальника ЦВКіОС про відсутність ОСОБА_1 03.07.2019 та заходи дисциплінарного застосування до нього (а.с. 80), 23.07.2019 складено акт №07-07 про відмову позивача ознайомлюватися із Наказом №455 від 22.07.2019 (а.с. 82 т. 1);

24.07.2019 профспілковим комітетом працівників ВАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» за поданням №2380-к виконувача обов`язки заступника Генерального директора з персоналу ПрАТ «РКТК» ОСОБА_8 до Голови профспілкового комітету ПАО «РКТК» про надання попередньої згоди на звільнення машиніста насосних установок ЦВКіОС ОСОБА_1 за пунктом 3 статті 40 КЗпП України було надано попередню згоду на звільнення працівника машиніста насосних установок ЦВКіОС ОСОБА_1 , який систематично не виконує трудові обов`язки, покладені на нього трудовим договором, порушує Правила внутрішнього розпорядку, та до якого 19.07.2019 та 22.07.2019 застосовувались дисциплінарні стягнення (а.с. 92 т. 1).

Натомість, оскільки є встановленою відсутність на роботі позивача 2 та 3 липня 2019 року, за що ОСОБА_1 піддано дисциплінарним стягненням у вигляді доган лише 19 та 22 липня 2019 року відповідно, з якими він вважається належним чином ознайомленим лише 23 липня 2019 року, то наступне звільнення на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, може мати місце лише за проступки на роботі, вчинені після застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Тобто, систематичним буде таке невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, лише після 23 липня 2019 року.

Отже, прогул позивача без поважних причин 04 липня 2019 року не свідчить про таку систематичність.

Що стосується прогулів позивача 25 та 26 липня 2019 року, тобто після накладення на нього дисциплінарних стягнень, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно акту про відсутність на роботі №07-09 від 25.07.2019, складеного начальником цеху ВКіОС Кравченко О.В., заступником начальника цеху ВКіОС - технологом цеху ОСОБА_4 , економістом ВОП та ПТС ОСОБА_9 , в.о. заступника генерального директора з персоналу ОСОБА_3 , машиніст насосних установок ЦВКіОС ОСОБА_1 був відсутній на роботі 25.07.2019 протягом усього робочого дня з 08:00 до 17:00 (а.с. 98 т. 1); надати пояснення щодо своєї відсутності 25.07.2019 ОСОБА_5 відмовився, про що складено акт 26.07.2019 (а.с. 99 т. 1).

Згідно акту про відсутність на роботі №07-10 від 26.07.2019, складеного начальником цеху ВКіОС ОСОБА_10 , заступником начальника цеху ВКіОС- технологом цеху ОСОБА_4 , в.о. заступника генерального директора з персоналу ОСОБА_3 , інженером відділу кадрів ОСОБА_11 , економістом ВОП та ПТС ОСОБА_9 , машиніст насосних установок ЦВКіОС ОСОБА_1 був відсутній на роботі 26.07.2019 більше 3-х годин - з 08-00 год. до 10-23 год. та з 10-50 год. до 15-40 год. (а.с. 98 т. 1).

Оскільки лише вказані порушення можуть бути підставою для звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, а в наказі про звільнення позивача не зазначені конкретні вчинені ним порушення, що створили систему у розумінні п. 1 ст. 40 КЗпП України, ухвалою Луганського апеляційного суду від 24.12.2020 у відповідності до вимог п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ч. 6 ст. 43 КЗпП України запитано згоду або відмову у наданні згоди профспілкового органу (профспілкового комітету) ПрАТ «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» на звільнення позивача ОСОБА_1 з посади машиніста насосних установок 3-го розряду у цеху водопостачання та очищення стічних вод на підставі п. 3 статті 40 КЗпП України у порядку, визначеному ст. 43 КЗпП України, за прогули без поважних причин 25 та 26 липня 2019 року.

На виконання ухвали Луганського апеляційного суду від 24.12.2020 Профспілковий комітет ВАТ «РКТК» 13.01.2021 надав згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин 25 та 26 липня 2019 та систематичне порушення працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 51 т. 2).

Зі змісту відзиву відповідача на позов, відзиву на апеляційну скаргу, пояснень представника відповідача у судовому засіданні, актів про відсутність на робочому місці 25 та 26 липня 2019 вбачається, що йдеться про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці без поважних причин саме у денну зміну з 8-ї до 16-ї.

Погоджуючись із відповідачем та вважаючи доведеним факт скоєння позивачем прогулу без поважних причин 25 та 26 липня 2019 у денну зміну, суд не звернув увагу на відсутність доказів ознайомлення позивача із Наказом від 24.07.2019 №2416-к про припинення з 25.07.2019 дії Наказу від 17.07.2019 №2328 «Про тимчасове замісництво» та повернення з 25.07.2019 машиніста насосних установок 3р ОСОБА_1 на денний графік роботи із 08 до 17 години (за його усною згодою на засіданні профспілкового комітету) відповідно до раніше встановленого розпорядженням від 28.03.2019 №1030-к графіка роботи.

Не є належним ознайомленням з цим наказом повідомлення начальнику цеху ВК і ОС позивача ОСОБА_1 на засідання профспілкового комітету 24 липня 2019 про явку останнього у ПрАТ «РКТК» 25.07.2019 із 8-ї до 10-ї годи, на що ОСОБА_1 погодився вголос (а.с. 92 т. 1).

Більш того, вказаний наказ був виданий лише після засідання профкому, про що свідчить пряме посилання в наказі - що позивач повертається на денний графік роботи з 25 липня 2019 за його усною згодою, наданою на засіданні профспілки.

Отже, позивача не було належно ознайомлено із поверненням його на роботу за денним графіком роботи.

Оскільки в основі дисциплінарного стягнення має бути лише дисциплінарний проступок, складовими якого, крім іншого, вина працівника та його конкретні дії (бездіяльність), порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, колегія суддів доходить до висновку про недоведеність відповідачем винної поведінки позивача, який не був ознайомлений з денним графіком роботи 25 та 26 липня 2019 року.

Як на підставу для притягнення позивача ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за прогул за змінним графіком роботи у 2-у зміну, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений належним чином і за яким позивач 25 липня 2019 був вихідним, а 26 липня 2019 мав працювати з 8-ї 26 липня 2019 до 8-ї години наступної доби 27 липня 2019, відповідач не посилається, а суд в силу таких засад цивільного судочинства як диспозитивність та змагальність сторін не може самостійно їх визначати як підставу для дисциплінарного стягнення і з чим відповідач не пов`язував таке звільнення.

Оцінюючи обґрунтованість накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення, колегією суддів встановлено, що оскільки з наказами про оголошення догани від 19 липня 2019 та від 22 липня 2019, які передували наказу про звільнення, позивача було ознайомлено лише 23 липня 2019, а наказ про звільнення не містить фактичних даних щодо допущених порушень, загальні формулювання на систематичне виконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього ПВТР, та посилання на п. 3 ст. 40 КЗпП України не пояснюють суть порушень трудової дисципліни, які допустив у роботі позивач, не містять посилання на конкретні обставини вчинення порушення, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження вини та умислу у діях позивача щодо прогулів у денну зміну 25 та 26 липня 2019 як складових дисциплінарного проступку, наведене свідчить про відсутність систематичних порушень і систематичного невиконання ОСОБА_1 як працівником, без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, що могло бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд наведено до уваги не взяв, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а тому трудові права позивача підлягають захисту шляхом поновлення його на роботі на займаній посаді машиніста насосних установок 3-го розряду у цеху водопостачання, каналізації та очищення стічних вод Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» з 27 липня 2019 року.

У частині другій статті 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З аналізу наведеної норми та вимог, заявлених в уточненій позовній заяві, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі встановлення незаконного звільнення працівника є обов`язком суду.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів бере до уваги, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати, тобто з 27 липня 2019 року до часу ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі 30 березня 2021 року. При цьому вина позивача у тривалому - понад один рік - розгляду справи за матеріалами справи не вбачається.

Визначаючи середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача, колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду України, які сформовані під час розгляду справ № 6-648цс15 від 16 грудня 2015 року, № 6-419цс16 від 14.09.2016 р. та інших щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу, від яких не відступив Верховний Суд, вимоги статті 27 Закону України «Про оплату праці», Порядок обчислення середньої заробітної плати №100, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100.

З урахуванням норм, зокрема, абз. 3 п. 2 Порядку №100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, установленим із дотриманням вимог законодавства.

Заробітна плата позивача ОСОБА_1 відповідно до наданої відповідачем довідки становить за травень 2019 - 8185,93 грн, за червень 2019 - 8077,46 грн, а облік робочого часу на підприємстві відповідача проводиться згідно п`ятиденного робочого тижня, кількість робочих днів у травні та червні 2019 становила 22 та 18 днів відповідно, то середньоденний заробіток позивача ОСОБА_1 становить 16263,39 : 40 = 406,60 грн, середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (22+18) : 2 = 20.

З урахуванням наведеного, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 липня 2019 по 30 березня 2021 року становить: 420 робочих днів х 406,60 грн. = 170772 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як середній заробітній заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги, таким чином, дають підстави для висновку про те, що оскаржуване рішення постановлене за умови невідповідності висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та за умови вищезазначеного неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до п. 3 та 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, за подання фізичною особою заяви майнового характеру (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) до сплати належало 1708,00 грн. та за подання заяви немайнового характеру (про поновлення на роботі) до сплати належало 768,40 грн, загалом 2476,40 грн, і за подання апеляційної скарги до сплати належало 150% від вказаної суми - 3714,60 грн, то загалом сума судового збору становить 6191 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» про поновлення на роботі задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на роботі на посаді машиніста насосних установок 3-го розряду у цеху водопостачання, каналізації та очищення стічних вод Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (місцезнаходження юридичної особи: 93006, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, будинок 67; ) з 27 липня 2019 року.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (місцезнаходження юридичної особи: 93006, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, будинок 67; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 липня 2019 року до 30 березня 2021 року у сумі 170772 грн з утриманням з цієї суми податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рубіжанський картонно-тарний комбінат» (місцезнаходження юридичної особи: 93006, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Менделєєва, будинок 67; ) на користь держави судовий збір у розмірі 6191 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 01 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: