Справа № 308/3773/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд і в складі:

головуючого - судді Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Готри Т.Ю.

з участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2020 року у складі судді Іванова А.П. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про повернення страхового відшкодування, безпідставно отриманого внаслідок відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом до відповідача.

Позовна заява обґрунтована тим, що 15.03.2018року між ПрАТ СК «УНІКА» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування №008015/4055/0000024, предметом якого є страхування транспортного засобу «Мітсубісі д.р.з. НОМЕР_1 (застрахований автомобіль).

25.05.2018 в місті Ужгороді відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Мерседес Бенц», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . У відповідності до Закону України «Про страхування» позивач здійснив страхове відшкодування відповідачу ОСОБА_1 в розмірі 110000 гривень за збитки, які останній отримав внаслідок ДТП. Відповідно до постанови Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/5921/18 ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не визнав та категорично заперечив факт керування ним транспортним засобом, пояснивши, що 25.05.2018 приблизно о 19 год. 40 хв. за кермом автомобіля «Мерседес», перебувала його дружина ОСОБА_3 , а він знаходився у салоні автомобіля біля дружини. Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що саме вона, керуючи автомобілем по вул. Минайська в м. Ужгороді, потрапила у дорожньо-транспортну пригоду. ОСОБА_1 , який зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення в якості потерпілого, у своїй заяві (розписці) від 19.07.2018, не має і у подальшому не буде мати жодних претензій до водія автомобіля «Мерседес-Бенц», яка керуючи вказаним автомобілем у ДТП, що мало місце 25.05.2018 по вул. Минайська у м. Ужгород, механічно пошкодила його автомобіль. У заяві (розписці) ОСОБА_1 ствердив, що вказана заподіювачка шкоди повністю оплатила всі його витрати на відновлюваний ремонт і компенсувала моральну шкоду. Вказує, що відповідач всупереч положенням вищевказаного договору, не дотримався взятих на себе зобов`язань, отримав подвійне відшкодування шкоди, приховав інформацію про відшкодування шкоди від винуватця ДТП такої, чим позбавив позивача його права на отримання у порядку регресу (суброгації) понесених витрат .

Враховуючи вищевказані обставини позивач вважає, що страхове відшкодування у розмірі 110000 гривень підлягає до повернення як безпідставно отримане відповідачем ОСОБА_1 і просив стягнути на свою користь з відповідача дану суму.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 вересня 2020року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ СК «УНІКА» просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини справи наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про відмову у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлений, що стверджено відповідною розпискою про вручення поштового відправлення.

Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для повернення страхового відшкодування та необґрунтованості заявленого позову.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що 15.03.2020 між позивачем та відповідачем укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті №008015/4055/0000024 від 15.03.2018, предметом якого є страхування транспортного засобу Mitsubishi Outlander 2.0 CVT Interise, 2017 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страховиком за вказаним договором є ПрАТ «СК «Уніка», страхувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою №0026097 про подію, що має ознаки страхового випадку від 25.05.2018. У вказаній заяві зазначено, що про подію ОСОБА_1 повідомив страховика засобами телефонного зв`язку 25.05.2018. Також зазначено, що при ДТП було пошкоджено задню частину транспортного засобу.

Згідно з страховим актом №00260970 від 12.07.2018 вартість відновлювального ремонту, визначена на підставі Звіту експерта становить 119094, 22 грн., при цьому сума страхового відшкодування становить 110000 грн.

Звітом про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням колісного т/з №1860 від 15.06.2018 стверджується, що вартість відновлювального ремонту становить 119092,44 грн. До звіту додано протокол огляду т/з з фототаблицями, витяг з довідника ціни колісного т/з та запасних частин.

Згідно з платіжним дорученням №033088 від 17.08.2018 сума у 110000 грн. була перерахована як відшкодування за договором №008015/4055/0000024 від 15.03.2018 ОСОБА_1 .

З копії довідки Управління патрульної поліції в Закарпатській області визначено учасників ДТП: 1-й учасник ДТП автомобіль Mitsubishi Outlander, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2-й учасник ДТП автомобіль Mercedes-Benz 220, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , водієм ОСОБА_2 ; правопорушником значиться ОСОБА_5 , про що складений відповідний протокол.

За постановою суду від 21.09.2018, постановленою за результатом розгляду протоколу про АПР серії БД №048174 від 25.05.2018, складеному щодо ОСОБА_5 , у справі №308/3773/20, провадження щодо ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст.. 124 КУпАП, позаяк матеріалами справи не підтверджується факт керування ним транспортним засобом.

Згідно з розписки, даної ОСОБА_6 від 25.05.2018, з`ясовано, що ОСОБА_3 , керуючи т/з Мерседес Бенц д.н.з. НОМЕР_2 під час ДТП від 25.05.2018 механічно пошкодила автомобіль ОСОБА_6 . При цьому заподіювачка повністю відшкодувала його витрати по відновлювальну ремонту та компенсувала моральну шкоду.

Аналогічна за змістом заява ОСОБА_1 була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом від 19.07.2018.

Розпискою від 10.07.2020 стверджується, що ОСОБА_3 , передала ОСОБА_1 суму коштів у 10 тисяч гривень, з яких п`ять тисяч моральної шкоди, а п`ять тисяч матеріальної, що полягала у простої ушкодженого автомобіля та відшкодуванні витрат, не покритих страховою виплатою за ДТП, що мало місце 25.05.2018

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката).

Умовами укладеного договору добровільного комплексного страхування на транспорті №008015/4055/0000024 від 15.03.2018, зокрема пунктами 6.3.5., 6.1.3. 9.1 визначено: страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку; страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування; виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком страхувальнику тощо.

Згідно із пунктом 6.3.10. даного договору страхувальник зобов`язаний: якщо після отримання від Страховика суми страхового відшкодування збитки Страхувальника будуть відшкодовані іншими особами, повернути Страховику отримане страхове відшкодування у розмірі збитків, відшкодованих такими особами, але не більше суми отриманого від Страховика відшкодування.

Якщо страхувальник отримав від третьої особи повне відшкодування збитків, понесених у зв`язку з страховим випадком він втрачає право на отримання страхового відшкодування від страховика, якщо частково - страховиком виплачується сума відшкодування, з вирахуванням суми відшкодування, отриманої від третьої особи. (п.10.1.11.договору).

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем (страхувальником) ОСОБА_1 своєчасно повідомлено позивача (страховика) ПрАТ «СК «Уніка» про настання страхового випадку.

Страховиком на підставі Звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням колісного т/з №1860 від 15.06.2018, визначено вартість (розмір збитків) в сумі 119 092, 44 грн., страхове відшкодування страховиком визначено в розмірі 110 000грн., і саме дана сума виплачена відповідачу. Тобто, страхова виплата, яка здійснена позивачу, не повністю покрила завдані позивачу збитки.

Згідно з розпискою від 10.07.2020 року, сума, виплачена відповідачу ОСОБА_1 заподіювачем шкоди ОСОБА_3 , становить 10 тисяч грн., з яких п`ять тисяч гривень це відшкодування витрат, не покритих страховою виплатою за ДТП, що мало місце 25.05.2018 та простой ушкодженого авто, а інша частина на відшкодування моральної шкоди.

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка відповідач ОСОБА_1 підтвердив факт отримання ним коштів від заподіювачки шкоди ОСОБА_3 , у сумі 10 тисяч гривень, при цьому вказав, що п`ять тисяч гривень, отримані ним як моральна компенсація, а інші п`ять за простой ушкодженого авто, а також як кошти за відновлювальний ремонт транспортного засобу, понад суму страхового відшкодування.

Згідно з п.4.2.2. «а» договору добровільного комплексного страхування на транспорті №008015/4055/0000024 від 15.03.2018, страховому відшкодуванню не підлягають моральна шкода, а тому сплачені заподіювачем шкоди відповідачу 5 000 гривень не можуть враховуватися в рахунок страхового відшкодування.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заподіювачка шкоди здійснила не повне відшкодування збитків внаслідок ДТП, а лише покрила частину з тих збитків, які не були охоплені страховим відшкодуванням,

Позивачем, матеріалами справи не доведено, що відповідач від заподіювачки шкоди отримав відшкодування завданих збитків у розмірі 110 000грн., які виплачені страховиком згідно договору добровільного комплексного страхування на транспорті №008015/4055/0000024 від 15.03.2018 і отримав подвійне відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Розписка ОСОБА_1 від 25.05.2018 року та заява ОСОБА_1 від 19.07.2018 року, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, не можуть бути взяті до уваги, оскільки із їх змісту не вбачається, що від заподіювачки шкоди відповідач отримав у відшкодування збитків 110 000 грн. Розпискою від 10.07.2020 року та показаннями допитаного судом свідка ОСОБА_7 підтверджено, що від заподіювачки шкоди ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_1 отримано саме 10 тисяч гривень, з яких 5 000 тисяч гривень, отримані ним як моральна компенсація, а інші п`ять за простой ушкодженого авто, а також як кошти за відновлювальний ремонт транспортного засобу.

Окрім того, відповідно п.9.4. укладеного договору добровільного комплексного страхування на транспорті №008015/4055/0000024 від 15.03.2018, у разі виплати страхувальнику страхового відшкодування страховик набуває права регресу до винуватців страхового випадку. Тобто, умовами договору передбачено захист прав страховика, та спростовується посилання позивача в позовній заяві про позбавлення його права на отримання понесених витрат в порядку регресу (суброгації) від винуватця ДТП.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для повернення страхового відшкодування, безпідставно отриманого внаслідок відшкодування шкоди, та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 жовтня 2021 року.

Головуючий:

Судді