Справа № 209/3692/21
Провадження № 2-з/209/118/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Кам`янське Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

за участі секретаря - Погрібної О.В.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " ФК ДЕБТ Коллекшин", треті особи: приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець Журид Сергій Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " ФК ДЕБТ Коллекшин", треті особи: приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець Журид Сергій Миколайович, про визнання виконавчого напису нотарцуса таким, що не підлягає до виконання,.

27.09.2021 року одночасно з позовною заявою позивачем по справі подано до канцелярії суду заяву про забезпечення позову, що передана судді Замковій Я.В., в якій позивач просить вжити заходи запезбечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса зареєстрованого в реєстрі № 168718 від 15.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Остапенком Євгеном Михайловичем.

На обґрунтування своєї заяви, позивач вказує на те, що він звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису №168718, вчиненого 15.06.2021 року приватним нотаріусом Остапенко Є.М. про стягнення заборгованості в розмірі 11415,00 грн., таким, що не підлягає до виконання. 01.09.2021 року, приватним виконавцем Журид Сергієм Миколайовичем відкрито виконавче провадження № 66665816 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса про стягнення з мене заборгованості, про що винесено відповідну постанову. Додатково постановою приватного виконавця накладено арешт на всі його рахунки, в тому числі і зарплатний. В разі проведення примусової реалізації майна чи стягнення коштів із заробітної плати, пенсії чи рахунків в банках позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах цього судового провадження. А у разі задоволення позову, позивач буде вимушений докласти значні зусилля для відновлення своїх прав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту та заборону вчиняти певні дії. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Проте, як видно з матеріалів справи, заява позивача про забезпечення позову не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Зі змісту заяви про забезпечення позову також вбачається, що заява не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме таких видів забезпечення позову, як заборони вчиняти певні дії, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен був перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможні такі заходи забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Так, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд приймає до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, обґрунтування необхідності його застосування, а також не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Я.В. Замкова