Справа № 175/3780/21
Провадження № 2/175/1115/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

17 листопада 2021 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Кучеренка О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому посилаючи на те, що їй та відповідачу ОСОБА_2 , на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , разом з земельною ділянкою площею 0,1 га. за адресою АДРЕСА_1 , та домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 . 02.04.2021 року між сторонами було укладено у простій письмовій формі розписку (домовленість) про перерозподіл права спільної сумісної власності на належне їм нерухоме майно з метою у подальшому укласти нотаріальний договір. Однак, оскільки відповідач відмовляється добровільно укласти нотаріальний договір про розподіл спільного майна, тому позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив та жодних заяв щодо відкладення судового розгляду не надіслав, а тому, враховуючи всі обставини справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Справа надійшла до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 17 вересня 2021 року.

Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року було відкрито провадження.

Справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, на праві приватної власності належить 50/100 та 22/100, всього 72/100 частки, домоволодіння АДРЕСА_2 . Також позивач зазначає, що їй на праві спільної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,1 га. за адресою АДРЕСА_1 .

02.04.2021 року між позивачкою та відповідачем було складено розписку, за умовами якої сторони погодили добровільний поділ нерухомого майна що перебуває у їх спільній власності: житловий будинок, за адресою АДРЕСА_1 , земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та домоволодіння АДРЕСА_2 . Також сторони домовилися про нотаріальне посвідчення даного договору про поділ майна у строк до 01.08.2021 року, проте у визначений строк відповідач до нотаріуса не з`явився, крім того, на сьогоднішній день відповідач відмовляється нотаріально посвідчувати договір про поділ спільного майна з позивачкою.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України).

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 5 статті 319 ЦК України встановлено, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2005 року №370/2005 зареєстрованого в реєстрі за №2-286 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2005 року №371/2005 зареєстрованого в реєстрі за №2-288, на праві приватної власності належить 50/100 та 22/100, всього 72/100 частки, домоволодіння АДРЕСА_2 .

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, що передбачено вимогами ч.1 ст. 364 ЦК України.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, що передбачено ст. 370 ЦК України.

Таким чином, законом визначено право позивачки, як власника частки у спільному майні, на її виділ в натурі відповідно до розміру належної їй частки, а відповідач ухиляється у позасудовому порядку розділити вказане майно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині виділення позивачці ОСОБА_1 належної їй 72/100 частки домоволодіння АДРЕСА_2 підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ частину будинку та земельної ділянки розташованих за адресою АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що свідчать про можливість задоволення цих вимог. Так позивачем не доведено належності їй вищезазначеного майна.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою при зверненні з позовом було сплачено судовий збір на загальну суму 908,00 гривень, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 317,319,370 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50/100 та 22/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_2 , яке складається з: в житловому будинку літ. А-1, прим. 1-1 коридор, загальною площею 9,0 кв.м; прим. 1-2 площею 18,0 кв.м (житлова кімната); прим. 1-3 площею 6,6 кв.м. (житлова кімната); прим. 1-4 площею 8,1 кв.м (бібліотека); прим. 1-5 площею 23,8 кв.м. (житлова кімната); прим. 1-6 площею 11,3 кв.м. (житлова кімната); прим. 1-7 площею 7,5 кв.м. (житлова кімната); прим. 1-8 площею 6,5 кв.м. (кухня); прим. 1-9 площею 3,2 кв.м. (ванна); прим. 1-10 площею 1,6 кв.м. (туалет); надвірні будівлі та споруди Б -сарай дощ., літ. В- сарай шл/бл, літ. Д- душ. дощ._літ. Е сарай (тимчасовий) дощ.,літ. Ж-погріб.дощ., споруди 1-12 споруди 1-12;. Реальна частка дорівнює 72/100, що відповідає ідеальним часткам 50/100 та 22/100.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в житловому будинку літ. А-1, на прим. 1-1 коридор, загальною площею 9,0 кв.м; на прим. 1-2 площею 18,0 кв.м (житлова кімната); на прим. 1-3 площею 6,6 кв.м. (житлова кімната); на прим. 1-4 площею 8,1 кв.м (бібліотека);- на прим. 1-5 площею 23,8 кв.м. (житлова кімната); на прим. 1-6 площею 11,3 кв.м. (житлова кімната); на прим. 1-7 площею 7,5 кв.м. (житлова кімната); на прим. 1-8 площею 6,5 кв.м. (кухня); на прим. 1-9 площею 3,2 кв.м. (ванна); на прим. 1-10 площею 1,6 кв.м. (туалет); на надвірні будівлі та споруди Б - сарай дощ., літ. В - сарай шл/бл, літ. Д - душ. дощ., літ. Е сарай (тимчасовий) дощ., літ. Ж - погріб. дощ., споруди 1-12 споруди 1-12, яке розташоване по АДРЕСА_2 . Ідеальна частка дорівнює 72/100.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Бойко