ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2299/21 Справа № 184/1943/19 Суддя у 1-й інстанції - Малашина Ю. Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року, ухваленого суддею Малашиною Ю.Б. у м.Покров, Дніпропетровської області, дата складення повного тексту судового 29 вересня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2019 року позивач, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У урахуванням уточнених позовних вимог та поданих заяв по суті справи, посилається на те, що 07.02.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором, станом на 15.08.2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 68963,55 гривень, що складається з наступного: 28311,56 гривень заборгованості за тілом кредитом, 16733,56 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, 19661,14 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 735,22 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 гривень штраф (фіксована частина), 3 272,07 гривень штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.02.2008 року в розмірі 18 439 (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень 78 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 513 (п`ятсот тринадцять) гривень 70 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач АТ КБ «Приватбанк, не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки та ухвалити у цій частині нове рішення, яким вимоги Банку задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

При цьому, скаржник зазначає, що відповідач, підписавши заяву, отримавши кредитку картку, користуючись грошовими коштами та часткового сплачуючи заборгованість, визнав укладеним кредитний договір та погодився з його умовами.

Позивач вважає, що суд безпідставно відмовив Банку у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту), порушивши норми матеріального права. Вказує, що, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними коштами (тілом кредиту), така заборгованість не зникає, а стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості, наголошує на тому, що суми, які Банк просить стягнути належним чином обґрунтовані та підтверджені, зокрема випискою по картрахункам відповідача, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки, всі операції за кредитною карткою. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту.

Окрім того, позивач вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні неустойки, порушивши норми матеріального права. Вказує, що сторонами були погоджені всі істотні умови договору, у тому числі щодо розміру та порядку нарахування пені та штрафів, зокрема в анкеті заяві підписаній позичальником зазначено умови нарахування штрафу. Зазначає, що позивачем суду надані усі належні докази по справі, а тому при ухваленні рішення судом були порушені норми ст.ст.76,77 ЦПК України, ст.ст.207, 209, 634, 1054-1056 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно анкети - заяви від 07.02.2008 р., між банком та відповідачем узгоджено надання банківської послуги «Кредитка «універсальна», 30 днів пільгового періоду, кредитний ліміт 1100 грн., базова процентна ставка за кредитом 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с. 16). Інші умови анкети заяви розібрати не вдається за можливе, у зв`язку з нечитабельною копією останньої.

Ухвалою суду від 14.08.2020 р. витребувано з банку оригінали письмових доказів, поданих позивачем на підтвердження позовних вимог.

Листом від 31.08.2020 р. банком повідомлено, що надати оригінал кредитного договору не вбачається можливим, оскільки в архівах банку не виявлено.

На підтвердження позовних вимог банком надано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису відповідача (а.с. 17-32).

Згідно довідки про видачу кредитних карт ОСОБА_1 , банком на підставі підписаного кредитного договору №б/н було видано, починаючи з 05.01.2008 р. п`ять кредитних карток, з терміном дії останньої до 09/18 (а.с.178).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, старт карткового рахунку відбувся 05.01.2008 р; 07.02.2008 р. відбулось встановлення кредитного ліміту в сумі 1100 грн., який неодноразово змінювався банком. 20.10.2017 р. відбулось чергове збільшення кредитного ліміту до 18000,00 грн.; 12.09.2018 р. кредитний ліміт був знижений до 0,00 грн. (а.с. 175).

Згідно виписки за договором №б/н станом на 28.08.2020 р. вбачається по банківським карткам за період з 07.02.2008 по 01.03.2020 р. рух коштів як шляхом поповнення картки, так і зняття коштів з картки (а.с. 218-231).

При цьому із даного документа вбачається, що 24.01.2018 р. відповідачем було використано кредитний ліміт у максимальному обсязі 18000,00 грн.

В подальшому відбувалось як перевищення кредитного ліміту, так і внесення грошових коштів на погашення заборгованості. Зазначене перевищення встановленого кредитного ліміту стало можливим, як було пояснено у судовому засіданні представником банку, внаслідок оформлення відповідачем 01.02.2018 р. банківської послуги «миттєва розстрочка»: 10 платежів по 1744,08 грн. Вказані пояснення відповідають виписці за договором, де відображено здійснення операцій «щомісячний платіж» за послугою «Миттєва розстрочка».

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.02.2008 року станом на 15.08.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 68 963,55 грн., яка складається з :заборгованості за тілом кредита 28 311,56 грн., заборгованості за простроченим тілом кредита 16 733,56 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 19 661,14, заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., - 735,22 грн., загальної заборгованості за наданим кредитом 65 441,48 грн., заборгованість по судовим штрафам 3 522,07 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», виходив з того, що перед судом доведено факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів, а також факт користування ними, що визнано відповідачем, та враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України позивач вправі вимагати захисту своїх прав щодо повернення боржником фактично отриманої та не сплаченої суми кредитних коштів у загальній сумі 35440,8 грн. (18000,00 грн. кредитного ліміту, встановленого клієнту банку та 17440,8 грн. - за послугою «миттєва розстрочка»). Проте, зазначену суми слід зменшити на 16486,24 грн. погашеної заборгованості протягом 01.02.2018 р. 15.01.2019 р. та на 514,78 грн. погашеної заборгованості по пені (штрафам), комісії (зазначеної банком у розрахунку заборгованості на а.с.15, враховуючи відсутність домовленість між сторонами про останні).

Відмовляючи позивачу у стягненні неустойки суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна», 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підпису відповідача, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість сторін щодо сплати штрафних санкцій за невиконання договору, то вимоги банку в частині стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають. Крім того, суд звернув увагу на те, що заборгованість за процентами згідно позовної заяви відсутня та до стягнення не заявлялась.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується із доводами скаржника, викладеними у скарзі з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Позивач не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача частини фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту), яка складається із заборгованості за кредитом 28311,56 грн. та заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 16733,56 грн., посилаючись на те, що лише частково у цій частині задовольнив вимоги Банку на суму 18439,79 грн., а також не погоджується і з відмовою суду у стягненні на користь Банку неустойки, посилаючись на анкету-заяву, підписану відповідачем, у якій зазначені умови нарахування штрафу.

Так, з рішення суду і матеріалів справи видно, що дійсно в анкеті заяві на яку посилається позивач на підтвердження своїх вимог щодо стягнення неустойки неможливо прочитати відображені в анкеті умови надання кредитних полуг, зокрема в анкеті-заяві відображена базова процентна ставка по кредиту, яка становить 3% (а.с.16-зворот), при цьому інші оговорені сторонами умови кредитування розібрати неможливо, даже під лупою.

Ухвалою суду суду першої інстанції від 14.08.2020 р. у пози вача витребувано з оригінали письмових доказів, поданих позивачем на підтвердження позовних вимог.

Листом від 31.08.2020 р. банком повідомлено суд, що надати оригінал кредитного договору не вбачається можливим, оскільки в архівах банку не виявлено.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем вимога про стягнення неустойки належними та допустимими доказами не підтверджена, тому не може бути задоволена.

Окрім того, суд першої інстанції, перевіривши розрахунок заборгованості за тілом кредиту наданий Банком не погодився з ним і навів свій розрахунок боргу, який визначив у сумі 18439,78 грн.

У рішенні суд зазначив, що згідно виписки за договором №б/н станом на 28.08.2020 р., яка є первинним бухгалтерським документом, вбачається, що 24.01.2018 р. відповідач використала кредитний ліміт у максимальному обсязі 18000,00 грн. Після цієї дати відповідач не могла витрачати кредитні кошти банку, що підтверджується зазначеною випискою банку. В подальшому відбувалось як перевищення кредитного ліміту, так і внесення грошових коштів на погашення заборгованості. Внаслідок оформлення відповідачем 01.02.2018 р. банківської послуги «миттєва розстрочка»: 10 платежів по 1744,08 грн. (всього 17 440,8 грн.) відбулось перевищення кредитного ліміту на суму «миттєвої розстрочки». Водночас, протягом 01.02.2018 р. 15.01.2019 р. відповідачем здійснювалось погашення існуючої заборгованості на загальну суму 16 486,24 грн. (підсумок колонки «Сума у валюті операції» з позитивним значенням протягом 01.02.2018 р. 15.01.2019 р., а.с. 218-219).

Окрім того проаналізувавши виписки за договором №б/н станом на 28.08.2020 р., значення колонки «залишок після операції» збільшувався банком, у тому числі шляхом нарахування відсотків за користування кредитним лімітом, пені, страховими платежами, непередбаченими укладеним кредитним договором, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що банк почав з 01.06.2018 р. у розрахунку заборгованості (а.с. 5-15) протиправно включати до тіла кредиту проценти, пеню, страхові платежі, водночас у розрахунку заборгованості зазначати, що «погашення заборгованості по нарахованим відсоткам» не здійснювалось та «заборгованість за нарахованими відсотками відсутня (а.с. 15).

Суд підрахував, що фактично отримана та не сплачена відповідачем сума кредитних коштів становить -35 440,8 грн., з яких 18000,00 грн. кредитний ліміт, встановлений клієнту банку та 17 440,8 грн. - за послугою «миттєва розстрочка»., з яких суд відрахував- 16486,24 грн. погашеної відповідачем заборгованості протягом 01.02.2018 р. 15.01.2019 р. та 514,78 грн. погашеної заборгованості по пені (штрафам), комісії (зазначеної банком у розрахунку заборгованості, враховуючи відсутність домовленість між сторонами про останні).

Колегія судів перевіривши наведений судом розрахунок тіла кредиту повністю з ним погоджується і вважає доводи позивача щодо незаконності судового рішення у частковому стягненні заборгованості за тілом кредиту необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеним судом розрахунком.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджинікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: