печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.

секретар Шевченко Т.В.

справа № 757/17847/19-ц

учасники справи

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Російська Федерація в особі офіційного представництва Посольства Російської Федерації в Україні

заінтересована особа 2: Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні

заінтересована особа 3: Департамент казначейства Сполучених Штатів Америки

заінтересована особа 4: Рада Національної Безпеки та Оборони України

заінтересована особа 5: Посольство Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії в Україні

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Російська Федерація в особі офіційного представництва Посольства Російської Федерації в Україні, Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, Департамент казначейства Сполучених Штатів Америки, Рада Національної Безпеки та Оборони України, Посольство Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії в Україні про встановлення факту спричинення шкоди здоров`ю,

представник заявника Клименко О.О.

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, а саме, що внаслідок сприяння осіб, на яких покладено Законом України «Про санкції» і рішеннями Ради Національної Безпеки та Оборони України санкції, та колишнього президента України Януковича В.Ф. щодо якого винесено вирок Оболонським районним судом м. Києва від 24.01.2019 року у провадженні № 1-КП/756/237/18 у кримінальній справі № 756/4855/17, було здійснено Російською Федерацією окупацію частини Луганської та Донецької областей України і як наслідок спричинено йому моральну шкоду у розмірі 112 000 000,00 грн., внаслідок погіршення у зв`язку з цим його фізичного та психологічного здоров`я.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1 зазначає, що з квітня 2014 року посібники Російської Федерації та осіб, які підтримують Російську Федерацію та на яких за це покладено санкції, захопили збройні частини та органи державної влади у м. Луганську та в інших містах на сході України, провели так званий «референдум» і повідомили, що вони є владою та будуть вбивати всіх, хто з ними не згоден. Приблизно в липні-серпні 2014 року терористи з ГБР «Бетмен», що входило до так званого «Ополчение новороссии» та «Армия Юго-Востока», видали наказ про захоплення з метою розстрілів (вбивства) громадян Сполучених Штатів Америки та конфіскації їх майна на свою користь. У подальшому, на воротах помешкання, де проживав заявник, було прикріплено наказ про його розстріл та конфіскацію всього його майна, на фоні чого у нього розвилися психічні розлади, які проявились в зміненні (погіршенні) стану здоров`я. У зв`язку з чим, він приїхав в Україну для проведення психологічної експертизи, відповідно до висновку якої встановлено, що внаслідок шкоди психічному і фізичному здоров`ю, йому спричинено моральну шкоду у розмірі 112 000 000,00 грн.

Ухвалою суду від 04.04.2019 року заяву залишено без руху та заявнику надано строк тривалістю п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків заяви, а саме для зазначення заявником у заяві мети встановлення факту проживання на території України (а.с. 50).

На виконання вимог вказаної ухвали 26.04.2019 року ОСОБА_1 до суду подано уточнену заяву про встановлення юридичного факту спричинення шкоди здоров`ю (а.с. 52-61).

03.06.2019 року від заявника ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена заява про встановлення юридичного факту спричинення шкоди здоров`ю (а.с. 63-72), а саме:

- встановити юридичний факт того, що внаслідок сприяння осіб, на яких покладено Законом України «Про санкції» і рішеннями Ради Національної Безпеки та Оборони України санкції, та колишнього президента України ОСОБА_2 щодо якого винесено вирок Оболонським районним судом м. Києва від 24.01.2019 року у провадженні № 1-КП/756/237/18 у кримінальній справі № 756/4855/17, було здійснено Російською Федерацією окупацію частини Луганської та Донецької областей України і як наслідок спричинено шкоду його фізичному і психічному здоров`ю;

- встановити юридичний факт того, що внаслідок сприяння осіб, на яких покладено Законом України «Про санкції» і рішеннями Ради Національної Безпеки та Оборони України санкції, та колишнього президента України ОСОБА_2 щодо якого винесено вирок Оболонським районним судом м. Києва від 24.01.2019 року у провадженні № 1-КП/756/237/18 у кримінальній справі № 756/4855/17, було здійснено Російською Федерацією окупацію частини Луганської та Донецької областей України і як наслідок спричинено йому моральну шкоду.

Метою встановлення цього факту є необхідність визначення свого статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та подальшого отримання заявником відповідних пільг, привілей та можливостей, передбачених законодавством США, України, міжнародним законодавством.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 17.07.2019 року (а.с. 73).

17.09.2019 року від заступника посла Посольства Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії Хелен Фейзі надійшло письмове повідомлення про дипломатичну недоторканість Посольства відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини, у зв`язку з чим представники Посольства не з`являться в суд та не братимуть участь у засіданнях стосовно цієї справи (а.с. 95).

Ухвалою суду від 05.11.2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту спричинення шкоди здоров`ю направлено до Верховного Суду для визначення підсудності (а.с. 102).

Ухвалою Верховного Суду від 23.12.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про визначення підсудності та повернуто цивільну справу № 757/17847/19-ц до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 107-108).

03.11.2020 року від секретаря Ради національної безпеки і оборони України Данілова О. до суду надійшло письмове повідомлення про неможливість брати участь в цивільному процесі у правовому статусі сторони, третьої особи чи заінтересованої особи, оскільки державна реєстрація Ради національної безпеки і оборони України станом на сьогодні не здійснювалась та цей орган не має цивільної процесуальної правосуб`єктності (а.с. 141-142).

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені в уточненій заяві, просив задовольнити заяву в повному обсязі, одночасно просив не розглядати пункт 2 прохальної частини уточненої заяви.

Заінтересовані особи, будучі належним чином повідомленими про день, час, місце розгляду заяви, в судове засіданні не з`явись, причини неявки суду не повідомили.

За вказаних обставин суд розглянув заяву у їх відсутність на підставі доказів, що наявні в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За правилами ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні.

Звертаючись до суду з даною заявою про встановлення факту того, що саме внаслідок сприяння осіб, на яких покладено Законом України «Про санкції» і санкції рішеннями Ради Національної Безпеки та Оборони України, було здійснено Російською Федерацією окупацію частини Луганської та Донецької областей України, і як наслідок спричинення шкоди здоров`ю для заявника, який перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви потерпілого від міжнародного збройного конфлікту) є необхідним для визначення свого статусу, як особи постраждалої від агресивної політики Російської Федерації, а також встановлення вказаних юридичних фактів буде мати юридичні наслідки, пов`язані з виникненням прав та обов`язків щодо отримання відповідних пільг, привілей та можливостей передбачених законодавством США, України, міжнародним законодавством.

Пунктом 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207 20 лютого 2014 року визначено датою тимчасової окупації території України. Цим законом визначено статус частини території України, як тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів державного самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

14 серпня 2014 року з метою правової протидії агресору був прийнятий Закон України «Про санкції» № 1644-VII та видано розпорядження Кабінету міністрів України розпорядження від 11 вересня 2015 року № 829-р «Про пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів».

Прийняті нормативно-правові акти у хронологічній послідовності відтворюють обставини, що відбувалися на частині території України, та вказують на військову агресію Російської Федерації по відношенню до України, наслідком якої стала повна окупація та подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим, засуджена міжнародними інстанціями.

У подальшому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року N 129-VIII затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому зазначено наступне: Україна залишається об`єктом воєнної агресії з боку Російської Федерації, яку вона здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац 1 Звернення); Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний мир і безпеку, а так звані "ДНР" і "ЛНР" визнати терористичними організаціями (абзаци 6 та 8 Звернення); міжнародне співтовариство закликано визнати факт агресії проти України, окупації її території і посилити вимоги щодо повернення до міжнародно визнаних кордонів України, запобігши створенню небезпечного прецеденту у вигляді грубого порушення світового порядку та системи безпеки, що склалися після Другої світової війни (абзац 12 Звернення).

Також Верховна Рада України Постановою від 21 квітня 2015 року N 337-VIII схвалила текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», у абзаці першому пункту 1якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року. У вказаній Заяві Парламенту також вказано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України (абзац 3 пункту 4 Заяви), та наведено численні факти порушень Російською Федерацією своїх міжнародних зобов`язань, посягань на територіальну цілісність України, на які, в тому числі, посилається і заявник в обґрунтування необхідності встановлення відповідного юридичного факту судом.

Крім того, Президент України своїм Указом від 24.09.2015 №555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 «Про нову редакцію Воєнної доктрини України» та затвердив Воєнну доктрину України, у пунктах 3, 9, 11, 16, 17, 28-30, 36, 42, 49, 65 якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Таким чином, факт збройної агресії проти України зі сторони Російської Федерації встановлено наведеними вище актами ВРУ та Президента України та є загальновідомим, а, отже, такий факт не потребує додаткового встановлення у судовому порядку.

Щодо доводів заяви про необхідність встановлення вказаного юридичного факту для заявника, який перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (жертви потерпілої від міжнародного збройного конфлікту), яка набрала чинності для України 03.01.1955 року і, відповідно, є частиною національного законодавства України, для визначення свого статусу, як особи постраждалої від агресивної політики Російської Федерації, то суд зазначає наступне.

За положеннями ч.1 ст. 4 цієї Конвенції особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Вказана Конвенція ООН поширює свою дію на певну особу не у зв`язку із наявністю у цієї особи судового рішення про встановлення факту агресії іншої держави, як помилково вважає заявник, а у зв`язку з тим, що дана особа підпадає під ознаки особи, передбачені ст.4 Конвенції, яка перебуває під захистом цієї Конвенції.

Отже застосування норм вказаної Конвенції щодо конкретної особи не пов`язується із встановленням судом тих чи інших фактів, що мають юридичне значення, а має місце по замовчуванню у разі перебування особи під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник ОСОБА_1 є громадянином Сполучених Штатів Америки та постійно проживає на території останніх, тобто проживає та постійно знаходиться не під владою сторони конфлікту або окупаційної держави

Само по собі встановлення причино-наслідного зв`язку між збройною агресією і окупацією та наданням заявнику спеціального статусу не робить його особою, на яку розповсюджується дія цієї Конвенції, а значить, будь-які інші юридичні факти, які можуть бути встановлено судом, крім тих, що визначаються цією Конвенцією, на ці правовідносини не впливають.

Таким чином, перебування особи під захистом певного закону або міжнародного нормативно-правового закону або міжнародно-правового договору може бути підставою заяви, тобто обставиною, яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод особи.

Наведене не позбавляє заявника захисту відповідно до міжнародних принципів та законодавства України, а отже заява за таких підстав не підлягає задоволенню.

Крім того, заявником суду не надано належних та допустимих доказів, що останній звертався з відповідними заявами до відповідних міжнародних організацій, фондів щодо отримання відповідного захисту та компенсаційних виплат згідно з Конвенцією про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, а також заявник й не звертався з даного приводу до Міністерства соціальної політики України та не отримували відповідну відмову щодо неможливості отримання відповідного захисту та компенсаційних виплат згідно Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року.

Також суд звертає увагу на відсутність будь-яких доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку спричинення шкоди фізичному і психологічному здоров`ю заявника з визнаною міжнародними актами збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частин Луганської та Донецької областей.

Так, на підтвердження своїх вимог заявником наданий висновок експерта психолога від 09.11.2018 року. Проте, сам по собі такий висновок фіксує лише моральні страждання, спричинені заявнику внаслідок протиправних дій, при цьому не вказує та не встановлює, що такі моральні страждання виникли саме внаслідок окупації Російською Федерацією частин Луганської та Донецької областей.

Крім того, заявник просить суд встановити вказаний факт, як такий що має юридичне значення, обґрунтовуючи тим, що від його встановлення залежить виникнення у заявника прав та обов`язків щодо отримання відповідних пільг, привілей та можливостей, передбачених законодавством США, України, міжнародним законодавством, що по своїй правовій природі є деліктним правовідношенням, а не юридичним фактом від якого залежить виникнення, зміна або припинення будь-яких особистих чи майнових прав заявників.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що обставини, викладені заявником, не знайшли своє підтвердження, оскільки не ґрунтуються на положеннях Закону, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 293, 294, 315-319, 353 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Російська Федерація в особі офіційного представництва Посольства Російської Федерації в Україні, Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні, Департамент казначейства Сполучених Штатів Америки, Рада Національної Безпеки та Оборони України, Посольство Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії в Україні про встановлення факту спричинення шкоди здоров`ю відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

заявник: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

заінтересована особа 1: Російська Федерація в особі офіційного представництва Посольства Російської Федерації в Україні: 01015, вул. Добровольчих Батальйонів, будинок 5, м. Київ

заінтересована особа 2: Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні: 04112, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 4, м. Київ

заінтересована особа 3: Департамент казначейства Сполучених Штатів Америки: 1500 Пенсильванія авеню, НВ, Вашингтон, ДС 20222

заінтересована особа 4: Рада Національної Безпеки та Оборони України: 01601, вул. Петра Болбочана, буд. 8, м. Київ

заінтересована особа 5: Посольство Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії в Україні: 01901, вул. Десятинна, м. Київ

Суддя О.В.Батрин