Справа № 182/1747/21
Провадження № 2/0182/1680/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Рунчевої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області, Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 19.03.2021 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

04.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. було вчинено виконавчий напис № 5834 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 246 263, 34 грн.

На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області, Русецькою О. О. відкрито виконавче провадження № 64002904 від 26.12.2020 року.

З копій документів вказаного виконавчого провадження № 64002904, надісланих на її електронну адресу вбачається, що 12 листопада 2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та позивачем був укладений Кредитний договір № 490926903, згідно якого банк надав позивачу кредит в сумі 52 428,30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 39,9 % річних на строк до 13 листопада 2019 року. При цьому відсутні будь-які документи, які підтверджують отримання цих грошей позивачем та наявність заборгованості станом на 04.11.2020 року.

З копії виконавчого напису № 5834 вбачається, що правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «АЛЬФА-БАНК», на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитними, договорами є ТОВ «ФК «Кредитні Ініціативи», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами є ТОВ ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» , правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору Відступлення прав вимоги за кредитними договорами є ТОВ «Вердикт Капітал». Однак, жодного повідомлення про заміну кредитора позивач не отримувала.

Зазначає, що вказаний виконавчий напис № 5834 від 04.12.2020 року щодо стягнення з неї заборгованості на користь відповідача вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. незаконно, за відсутності належних документів, що підтверджують безспірність суми боргу, з огляду на те, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.07.2016 року по справі № 182/42/16-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов було задоволено, стягнуто з неї на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» заборгованісгь за Кредитним договором № 490926903 від 12.11.2014 року в сумі 63 465,31 грн. З огляду на зазначене, вбачається, що за одним і тим же кредитним договором, судом вирішено стягнути з неї суму заборгованості у розмірі 63 465,31 грн., а приватним нотаріусом вирішено стягнути 246 263,34 грн., що вже свідчить про наявність спору щодо суми заборгованості.

Вказує, що належних доказів на підтвердження наявності чи відсутності заборгованості, чи самого розміру заборгованості, оформлених у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» відповідачем приватному нотаріусу надано не було. При цьому кредитний договір № 490926903 від 12.11.2014 року, що відповідачем наданий приватному виконавцю не є нотаріально посвідченим, а тому він не може бути належним підтвердженням безспірності заборгованості для здійснення виконавчого напису нотаріуса з урахуванням положень діючого законодавства України.

Крім того, судом по вищезазначеній справі № 182/42/16-ц встановлено, що 14.12.2015 року на адресу боржника було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за креднгом та стягнення пені припиняється і відповідно з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Таким чином, після звернення з позовом про стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення відсотків, комісії та штрафу.

Крім того відповідно до п.2.3 кредитного договору Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків 13.11.2019 року. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 року по 04.11.2020 року, тоді як строк кредитування за договором сплив 13.11.2019 року.

Таким чином, нарахування процентів за користування кредитними коштами можливо лише в межах строку кредитування, тобто по 13.11.2019 року, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право банка нараховувати відсотки на підставі умов договору

Відтак, нарахування за кредитом відсотків поза межами строку дії кредитного договору, а саме: після 13.11.2019 року, вказує на безпідставність таких дій та необґрунтованість безспірності заборгованості.

Тому у кредитодавця відсутні правові підстави для нарахування заборгованості за кредитом і передбачених кредитним договором процентів після дострокової вимоги і ухваленого судового рішення й до закінчення строку дії кредитною договору, з огляду на наявність рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року про задоволення вимог ТОВ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 490926903 від 12.11.2014 року до позивача і сума стягнення за виконавчим написом за № 5834 на загальну суму 246 263,34 грн. є необгрунтованою.

Таким чином вона суму боргу не визнає та вважає, що виконавчий напис № 5834 від 04.12.2020 року вчинений приватним нотаріусом з порушеннями діючого законодавства у зв`язку із чим вимушена звертатися до суду для захисту своїх прав.

Враховуючи вказане, просить визнати виконавчий напис № 5834 від 04.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді від 24.03.2021 року заяву позивача про забезпечення її позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області, Русецька О.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Ухвалою судді від 25.03.2021 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. надати відповідні документи, необхідні для розгляду даної справи.

Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Третім особам роз`яснено право подати пояснення щодо позову чи відзив на позовну заяву.

Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 02.04.2021 року (а.с. 43).

28.04.2021 року на адресу суду від Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», О. В. Іжаковського подано відзив на позов ОСОБА_1 (а.с. 86-90), в якому відповідач посилається, що спірний виконавчий напис було вчинено на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, можна вважати безспірною, оскільки позивач не підтвердила протилежного. При цьому в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання, за відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Вказаний відзив, згідно штампу на конверті було відправлено до суду 22.04.2021 року. Таким чином відзив подано стороною відповідача з пропуском строку, встановленого судом для його подачі, клопотань про поновлення пропущених процесуальних строків відповідачем не заявлено, а тому заперечення, викладені у відзиві не можуть враховуватися судом при розгляді даної справи.

В матеріалах справи також наявне клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на правову допомогу (а.с. 74-76), в якому є посилання на те, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу складають 2000, 00 грн., проте до позову не подано належних та допустимих документів, що підтверджували правову допомогу, оплату правничої допомоги, у тому числі і документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату.

Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. отримала увалу суду про відкриття провадження у справі 02.04.2021 року (а.с. 44).

Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області, Русецька О. О. отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 26.04.2021 року (а.с. 100).

Пояснень чи відзиву на позов від третіх осіб до суду не надходило.

13.04.2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. надійшла належним чином завірена копія виконавчого напису № 5834 від 04.12.2020 року (а.с. 45-72).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 04.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. вчинено виконавчий напис № 5834 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 490926903 від 12.11.2014 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого на підставі Договору про відступлення Прав Вимоги є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», правонаступником якого на підставі Договору про відступлення Прав Вимоги є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником якого на підставі Договору про відступлення Прав Вимоги є Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Стягнення заборгованості, згідно вказаного виконавчого напису провадиться за період з 16.01.2019 по 04.11.2020 року у розмірі 245 263, 34 грн., у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 50 226, 09 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 2618,55 грн., сума заборгованості за відсотками та комісіями складає 192 418,70 грн. Також з ОСОБА_1 стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» плату за вчинення виконавчого напису в сумі 1000 грн., загальна сума яка підлягає стягненню складає 246 263, 34 грн (а.с.46).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області, Русецькою О. О. від 26.12.2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 64002904 з виконання виконавчого напису № 5834 від 04.12.2020 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості в розмірі 246 263, 34 грн. (а.с. 18).

Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.99 № 1172.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19).

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18.

При цьому, за приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

З наданих суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є. Ю. документів, поданих Товариством з обмеженою відповідальністю ««ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» для вчинення спірного виконавчого напису, вбачається, що відповідачем до нотаріуса було надано заяву на вчинення виконавчого напису, копію кредитного договору № 490926903 від 12.11.2014 року, та документ із назвою «Виписка з особового рахунка № НОМЕР_1 ПІБ: ОСОБА_1 (а.с. 47-56).

Проте, вказана виписка не містить обов`язкових реквізитів, які повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. Зокрема, у виписці відсутні дати здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо. Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки, пеня та штрафи, чи відбувалося часткове погашення виниклої заборгованості з боку позивача.

Надана відповідачем виписка з особового рахунку фактично являє собою одностороннє твердження представника банку щодо наявності певного розміру заборгованості, яка виникла у певний період.

Серед документів, що були надані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній розрахунок заборгованості з детальним описом формування заборгованості за щомісячними платежами, а зазначена вище виписка з рахунку, фактично є довідкою про розмір заборгованості, яка не підтверджується іншими наданими відповідачем доказами про безспірність заборгованості.

При цьому, на підставі виписки з рахунку, в якій відсутній сам розрахунок заборгованості, суд позбавлений можливості встановити, що вказана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором, нарахована саме за період з 16.01.2019 року по 04.11.2020 року відповідно до умов договору № 490926903 від 12.11.2014 року.

Доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача, відповідачем суду не надано.

При цьому суд враховує, що заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.07.2016 року по справі № 182/42/16-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов було задоволено, стягнуто з позивача на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» заборгованісгь за Кредитним договором № 490926903 від 12.11.2014 року в сумі 63 465,31 грн. (а.с.24). З огляду на зазначене, вбачається, що за одним і тим же кредитним договором, судом вже стягнуто суму заборгованості у розмірі 63 465,31 грн.

Таким чином матеріали не містять належних та допустимих доказів, що спірний виконавчий напис № 5834 від 04.12.2020 року було видано на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

Суд також приймає до уваги, що 26.11.2014 року до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін.

У зв`язку з визнанням судом незаконними норм Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди.

Отже, станом на час вчинення виконавчого напису - 04.12.2020 року, постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору.

Кредитний договір від № 490926903 від 12.11.2014 року, який став підставою для видачі спірного виконавчого напису, не є нотаріально посвідченим, що виключає можливість вчинення виконавчого напису щодо нього.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача судових витрат по справі, суд вважає, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 2000 грн. в рахунок стягнення витрат на правничу допомогу, та 1362,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору, з огляду на наступне.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв`язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, яка вчиняє особа, яка надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки були зроблені у постанові Верховного Суду № 826/1216/16 від 27 червня 2018 року.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вище зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 17.10.2018 року по справі за № 301/1894/17.

Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до частин 1,2 статті 137ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката у розмірі 2000 грн. позивачем було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги, оригінал квитанції прибуткового касового ордеру № 1 на суму 2000,00 грн., додаткову угоду від 18.03.2021 року до Договору про надання правової допомоги від 18.02.2021 року, Договір про надання правової допомоги від 18.02.2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, які судом визнано належними та достатніми доказами, що в своїх сукупності підтверджують такий факт (а.с. 26-30), тому позовні вимоги в цій частині є цілком обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити.

Крім того позивачем сплачено суму 908,00 грн. за подання до суду позовної заяви (а.с. 1) та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. (а.с. 2), які також підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» в силу положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 62, 64, 76, 81, 89, 133, 141, 263-265, 268 ЦПК, Законом України "Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 року суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області, Русецька Оксана Олександрівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 04.12.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 5834, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 246 263,34 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 490926903 від 12.11.2014 року, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 в рахунок стягнення витрат на правову (правничу) допомогу суму 2000 грн. 00 коп. (дві тисячі грн. 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат суму 1362,00 грн. (одна тисяча триста шістдесят дві грн. 00 коп.).

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева