КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/1021/21
Провадження № 2/947/1414/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

за участю сторін:

представник позивача - адвокат Вантік Н.М., діюча на підставі ордеру,

представник відповідача адвокат Бикова О.В., діюча на підставі ордеру,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мерзлікіна Дениса Володимировича

про визнання недійним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мерзлікіна Дениса Володимировича, в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просить суд

встановити нікчемність правочину купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 20.03.1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ;

витребувати на її - ОСОБА_1 користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер: 52292026 від 19.05.2020 16:48:11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, вчинену державним реєстратором Мерзлікіним Денисом Володимировичем, Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської області;

стягнути з ОСОБА_2 та державного реєстратора Мерзлікіна Дениса Володимировича, Холоднобалківська сільська рада Біляївського району Одеської судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була її - ОСОБА_1 , близькою подругою.

Позивач вказує, що 03 вересня 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт у якому вказала, що все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та взагалі, все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, вона заповідає їй - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_3 , як зазначає позивач, відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі, на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження (наказу) від 13 січня 1995 року № 54504, зареєстрованого і записаному у реєстрову книгу за № 19-3139.

Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_3 , вона звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої, 19.03.2020 року було заведено спадкову справу.

При цьому, відповідно до інформації отриманої від приватного нотаріуса Орзіх В.М., вона - ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 .

Також позивач зазначає, що відповідно до відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР від 19.03.2020 року № 1423-07/535, наданої на запит приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М., згідно запису у реєстраційній книзі № 123 пр.стор.72 р.№ 547, та станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 13.01.1995р. № 19-3139. Дата реєстрації 03.04.1995 року.

У подальшому, як стверджує позивач, у зв`язку з тим, що у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вказану квартиру, для оформлення свідоцтва про спадкування за вказівкою нотаріуса вона звернулась до архіву за отриманням дублікату свідоцтва про право власності на житло покійної ОСОБА_3 , проте, у видачі дублікату їй було відмовлено та повідомлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належить іншій особі.

Як вказує позивач, пізніше їй стало відомо, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 28.04.2020р. о 14:10:31 державним реєстратором Мерзлікіним Денисом Володимировичем Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, що має силу оригіналу, серія та номер 2-48, виданого 20.03.1996 року, видавник державний нотаріус Одеського державного нотаріального архіву Верезуб К.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52292026 від 19.05.2020 16:48:11 було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 ).

17.06.2020 року, як зазначає позивач, вона звернулась до Таїровського відділення поліції в Одеській області з заявою про кримінальне правопорушення, і 17.06.2020 року, на підставі її заяви, було зареєстроване кримінальне провадження № 0000894 за ст.190 ч. 1 КК України за фактом вчинення шахрайських дій та визнано її потерпілою, правову кваліфікацію в подальшому було змінено на ст. 190 ч.3 КК України.

На теперішній час проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000894.

Позивач стверджує, що з матеріалів кримінального провадження їй стало відмомо, що реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 була здійснена на підставі підробленого правовстановлюючого документу, а саме: дублікату договору купівлі-продажу квартири, що має силу оригіналу, серія та номер 2-48 від 05.04.2012 року, видавник державний нотаріус Одеського державного нотаріального архіву Верезуб К.О. На підставі відповіді Одеського державного нотаріального архіву, наданої на запит слідчого було встановлено, що за реєстровим № 2-48, відповідно до якого видано дублікат договору купівлі-продажу на квартиру, зареєстрована інша нотаріальна дія.

Тобто, позивач вказує, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі дублікату якого було здійснено реєстраційну дію, не був посвідчений нотаріально, а державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 була здійснена державним реєстратором 28.04.2020р., через 24 роки після укладення та після відкриття спадщини померлої ОСОБА_3 , при цьому, за життя ОСОБА_3 ніколи не виявляла власної волі щодо відчуження належної їй квартири.

Таким чином, позивач стверджує, що квартира АДРЕСА_1 , на момент відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала ОСОБА_3 , а прийнявши у встановленому законом порядку спадщину, з часу її відкриття, вона - ОСОБА_1 набула речові права на успадковану квартиру АДРЕСА_1 , а саме: право володіння, право користування і, відповідно, право на захист цих прав.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом з метою захисту свого порушеного права.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 16.01.2021 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мерзлікіна Дениса Володимировича про визнання недійним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження.Призначено підготовче засідання.

16.02.2021 року від Державного реєстратора Мерзлікіна Дениса Володимировича до канцелярії суду надішли письмові пояснення, в яких державний реєстратор зазначив про те, що у нього були відсутні підстави для відмови ОСОБА_2 у проведенні державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , він не мав можливості перевірити достовірність інформації в документах, наданих разом з заявою про державну реєстрацію права власності, окрім інформації з БТІ, так як перевірка відомостей, які зазначені в поданих документах, не передбачена законодавством та він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений реєстраційним законодавством України.

Державний реєстратор Мерзлікін Денис Володимирович також зазначив, що він не є експертом та не може визначити, чи є надані документи підробленими та вказана перевірка не входить у його повноваження.

Крім того, державний реєстратор посилається на те, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01,2020 р., ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній з 16.01.2020 р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктам «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням ним рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, на думку державного реєстратора, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час приведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 ), на відміну від положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішення речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, на думку державного реєстратора, позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, з огляду на їх суперечність положенням ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка передбачає, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2021 року було витребувано у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. належним чином завірену копію спадкової справи № у спадковому реєстрі 65699091. Витребувано з Одеського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири за реєстровим № 13-2126, виданого 20.03.1996 року, та документів, що стали підставою для його укладення; належним чином завірену копію дублікату зазначеного договору від 05.04.2012 року за реєстровим № 2-48, та документів, які стали підставою для видачі дублікату. Витребувано з Відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області належним чином завірену копію кримінального провадження №0000894 за ст.190 ч.1 КК України. Витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи, що включає документи у паперовій та електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомості: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості, № 21, розташована за адресою АДРЕСА_2 , опис об`єкта: Загальна площа (кв. м.): 32,4 кв.м., житлова 18,0 кв.м.

23.03.2021 року до канцелярії суду на виконання вимог ухвали суду від Одеського державного нотаріального архіву надійшли витребувані судом документи.

24.03.2021 року до канцелярії суду на виконання вимог ухвали суду від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли витребувані судом документи.

30.03.2021 року до канцелярії суду на виконання вимог ухвали суду від Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. надійшли витребувані судом документи.

26.04.2021 року до канцелярії суду на виконання вимог ухвали суду від з Відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшли витребувані судом документи.

07.06.2021 року до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заяву, яку, у підготовчому засіданні 07.06.2021 року було прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2021 року було залишено без задоволення клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бикової Оксани Володимирівни про витребування доказів.

У підготовчому засіданні 05.07.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 15.09.2021 року представник позивача позовні заяви, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 15.09.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні у повному обсязі, з підстав того, що ОСОБА_2 ніколи не укладав спірний договір купівлі-продажу квартири, ніколи не звертався до державного реєстратора з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та ніколи не був власником зазначеної квартири.

Відповідач - Державний реєстратор Мерзлікін Денис Володимирович про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 15.09.2021 року не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 січня 1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 13 січня 1995 року за №54504, на праві приватної власності належала квартира, яка розташована в АДРЕСА_3 , загальною площею 32,4 кв.м. Свідоцтво про право власності на житло зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 19-3139 (т.1 а.с. 19).

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі №123 пр., стор. 72, р. №547 (а.с. 17).

03 вересня 2015 року ОСОБА_3 було складено заповіт, з якого вбачається, що все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день її смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 14).

Зазначений заповіт був посвідчений 03.09.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жигаліною Ю.І., зареєстровано в реєстрі за №476.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (повторно), виданого 12 травня 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (т. 1 а.с. 13).

Так, зі змісту витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 19 березня 2020 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. звернулася ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 175).

На підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М. було заведено спадкову справу №6/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, судовим розглядом вставлено, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

У подальшому, з метою отримання оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_3 , для оформлення свідоцтва про спадкування, за вказівкою нотаріуса ОСОБА_1 звернулась до архіву за отриманням дублікату свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте, у видачі дублікату ОСОБА_1 було відмовлено та повідомлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , належить іншій особі.

Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 28.04.2020р. о 14:10:31 державним реєстратором Мерзлікіним Денисом Володимировичем Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області, на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, що має силу оригіналу, серія та номер: 2-48, виданого 20.03.1996 року, видавник: державний нотаріус Одеського державного нотаріального архіву Верезуб К.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52292026 від 19.05.2020 16:48:11 було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 ) (т.1 а.с. 123).

17.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Таїровського відділення поліції в Одеській області з заявою про кримінальне правопорушення, і 17.06.2020 року, на підставі її заяви, було зареєстроване кримінальне провадження №0000894 за ст.190 ч. 1 КК України за фактом вчинення шахрайських дій та визнано її потерпілою, у подальшому, постановою слідчого слідчого відділення Таїровського ВП Київського ВП в м. Одеси від 26.06.2020 року було зміненоправову кваліфікацію кримінального провадження №0000894 з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 3 ст. 190 КК України, відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 2 а.с. 1-2).

Так, зі змісту витребуваних судом копій матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000894 (т. 1 а.с. 224-250, т. 2 а.с. 1-126), вбачається наступне.

В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, маючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, а саме квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 здійснили перереєстрацію вказаного нерухомого майна на ОСОБА_2 .

Слідством встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , передана у приватну власність ОСОБА_3 , на підставі ордера № 20 серії КР від 10.02.1992, виданого рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів м. Одеси від 07.02.1992 та розпорядженням органу приватизації № 54604 від 13.01.1995.

Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 13.01.1995, посвідченого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів про те, що квартира дійсно належить ОСОБА_3 , яке зареєстрована і записана в реєстровій книзі за № 19-3139.

Згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 - являє собою квартиру, загальною площею 32,4 кв. м., житловою площею 18 кв.м.

Також, встановлено, що 03.09.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жигаліною Ю.І. посвідчено заповіт ОСОБА_3 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 ,проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка на випадок своєї смерті, розпорядилася передати в заповіт все своє майно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Вказаний документ зареєстровано в реєстрі за № 476.

Керівником Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_4 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 про що 08.10.2019 складено відповідний актовий запис № 10285.

В подальшому, на підставі заяви ОСОБА_1 до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М., 07.10.2019 відкрито спадкову справу № 6/2020 до майна померлої ОСОБА_3 , а саме до квартири АДРЕСА_4 було АДРЕСА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 .

На теперішній час, в ході досудового розслідування встановлено, що згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_3 , 28.04.2020 на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, що має силу оригіналу, серія та номер 2-48, виданий 20.03.1996 державним нотаріусом Одеського державного нотаріального архіву Верезуб К.О. здійснено перереєстрацію вказаного нерухомого майна на ОСОБА_2 . Вказані відомості внесено Державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Д.В.

З метою встановлення обставин переоформлення квартири, яка є об`єктом кримінального правопорушення, за адресою: АДРЕСА_3 , направлено запит до Одеського державного нотаріального архіву та відповідно до отриманої відповіді встановлено, що за реєстровим номером 2-48, відповідно до якого видано дублікат договору купівлі-продажу від 20.03.1996 на квартиру: АДРЕСА_3 , зареєстровано нотаріальна дія, а саме за № 13-2126 договір купівлі-продажу на 549/1000 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

Крім того, державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О. видано дублікат замість втраченого, договору купівлі-продажу квартири за реєстрованим № 13-2126, який зареєстровано в реєстрі за № 2-48 від 05.04.2012, на 549/1000 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

Таким чином, в ході досудового слідства встановлені об`єктивні дані, що документи, які стали підставою для внесення відомостей держаним реєстратором Мерзлікіним Д.В. до Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, та вчинення реєстрацій дій, що визначають право власності за ОСОБА_2 , є підробленими.

Постановою старшого слідчого СВ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одеси ГУНП в Одеській області від 26.06.2020 року квартиру, загальною площею 32,4 кв. м., (житлова площа 18 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000894, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.06.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицького В.В. від 15.07.2020 року за клопотанням старшого слідчого Таїровського ВП СВ Київського ВП в місті Одеса ГУНП в Одеській області Єремейчук А.М., погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 Злим Л.М. про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000894 від 17.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, було накладено арешт на квартиру загальною площею 32,4 кв. м., (житлова площа 18 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони розпорядження зазначеним майном.

В матеріалах кримінального провадження № 0000894 містяться також пояснення ОСОБА_2 від 25.07.2020 року зі змісту яких вбачається, що приблизно років 30 тому до нього звернулася ОСОБА_5 та попросила надати їй його паспорт, це було у 1996 році, він надав їй свій паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 від 13.10.1997 року. Він надав паспорт ОСОБА_5 , так як у них склалися довірчі відносини, між ними навіть була близькість. Він, в свою чергу, передав паспорт ОСОБА_5 , запитав у неї, з якою метою вона у нього бере паспорт, на що вона сказала, що хоче зробити йому сюрприз. У 1996 році ОСОБА_5 віддала йому його паспорт, в якому місяці це було він точно не пам`ятає. Що вона говорила йому, коли віддала паспорт, він не пам`ятає. Періодично вони з ОСОБА_5 зустрічались у нього вдома, бувало таке, що і в неї зустрічались. У лютому-березні 2019 року він заїхав до ОСОБА_5 , постукав у двері, залишив в дверях записку, та попросив передзвонити на його номер. Через декілька днів до нього на його мобільний телефон передзвонила жінка, яка представилася як ОСОБА_6 , яка повідомила, що доглядала ОСОБА_5 і сказала, щоб він приїхав в квартиру АДРЕСА_1 , коли він приїхав в квартиру, ОСОБА_7 повідомила, що він є власником квартири, на підставі договору купівлі-продажу від 1996 року, які там ще були документи він не пам`ятає. ОСОБА_7 дала йому договір купівлі-продажу.

На питання, яким чином здійснювалась реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 пояснив, що в квітні-травні він найняв юриста, номер якого він знайшов на дошці оголошень, який саме номер, він не пам`ятає, будь-які договори не укладались. Він зробив витяг з реєстру нерухомості віддав його йому, де він - ОСОБА_2 був вказаний власником.

На питання, які документи, і кому Ви надавали для оформлення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, ОСОБА_2 пояснив, що він надавав договір купівлі-продажу від 1996 року і свої документи, що підтверджують особу.

ОСОБА_2 пояснив, що він особисто нікуди не ходив, була видана довіреність на даного юриста, у якого саме нотаріуса він не пам`ятає. Він приходив в офіс до нотаріуса в квітні місяці. Даного нотаріуса йому порадив юрист. Коли він попросив юриста переоформити особові рахунки на себе, він в якийсь момент загубився з даним договором купівлі-продажу від 1996 року. На скільки він пам`ятає його звали ОСОБА_8 . Він зв`язувався з юристом за номером телефону, за яким саме він не пам`ятає. Більш докладної інформації він не пам`ятає.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що документи, які стали підставою для внесення відомостей держаним реєстратором ОСОБА_9 до Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, та вчинення реєстрацій дій, що визначають право власності за ОСОБА_2 , а саме: дублікат договору купівлі-продажу квартири, що має силу оригіналу, серія та номер: 2-48, виданий 20.03.1996 державним нотаріусом Одеського державного нотаріального архіву Верезуб К.О., є підробленим.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 року, було роз`яснено, що відповідно до статтей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Як унормовано ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, оскільки договір купівлі-продажу квартири не укладався, дублікат договору купівлі-продажу квартири, що має силу оригіналу, серія та номер: 2-48, виданий 20.03.1996 державним нотаріусом Одеського державного нотаріального архіву Верезуб К.О., є підробленим, він є нікчемним, тобто таким, що не створює жодних юридичних наслідків, то, відповідно право власності на спірне майно - квартиру АДРЕСА_1 , за цим договором ОСОБА_2 не набуто, в силу нікчемності зазначеного договору, яка встановлена ст. 220 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України право власності у фізичної або юридичної особи набувається у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, власником спірної квартири до моменту незаконної реєстрації права власності за ОСОБА_2 була ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 січня 1995 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням (наказом) від 13 січня 1995 року за №54504, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої за заповітом є ОСОБА_1 , чиї інтереси в даному випадку порушені.

За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, судовим розглядом вставлено, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка своєчасно звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла.

Однак, свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 отримати не змогла, оскільки право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі підроблених документів.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Таким чином, приймати рішення про відчуження майна (визначати його правову долю) має право лише його власник, оскільки за договором купівлі-продажу продавець зобов`язаний передати не лише саме майно, а й право власності на нього. Тільки за такої умови у покупця може виникнути відповідне право. Продавець не може передати покупцеві те, на що він сам не має права. Якщо продавець товару (майна) не є його власником, покупець набуває права власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували неможливість витребувати спірне майно.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦK України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу.

Враховуючи, що спірна квартира перейшла у власність ОСОБА_2 на підставі підроблених документів, тому можна вважати, що він набув право власності на квартиру без відповідної правової підстави, квартира вибула зі спадкової маси іншим шляхом, у зв`язку з чим, вказана квартира має бути витребувана з володіння відповідача та повернута ОСОБА_1 як єдиному спадкоємцю за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка спадщину прийняла шляхом своєчасного звернення до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

З урахуванням зазначених вище роз`яснень Пленуму Верховного суду України, позов ОСОБА_1 про витребування у ОСОБА_2 на її - ОСОБА_1 користьквартиру АДРЕСА_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову про витребування майна, у разі набрання ним законної сили, є підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , та підставою для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після скасування відповідних обтяжень, накладених на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову в частині зазначення в резолютивній частині рішення про нікчемність правочину купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 20.03.1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки нікчемність дублікату договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , була встановлена судом в мотивувальній частині рішення, а зазначення в резолютивній частині рішення про нікчемність правочину не є тим способом захисту, який здатен поновити порушені права позивача.

Крім того, суд зазначає, що Державний реєстратор Мерзлікін Денис Володимирович не є належним відповідачем у даній справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом) визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зазначені висновки викладені у Постанові ВС від 09.06.2021 року у справі № 569/15704/18р.

Порушене право позивача підлягає захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності.

В той же час спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Отже позовна вимога про скасування державної реєстрації права власностіне може бути звернена до посадової особи, органу місцевого самоврядування. Державний реєстратор, нотаріус, приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Таким чином, Державний реєстратор Мерзлікін Денис Володимировича не є належним відповідачем у даній справі, у зв`язку з чим, судові витрати на нього судом не покладаються.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Мерзлікіна Дениса Володимировича про визнання недійним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ) квартиру АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, у разі набрання рішенням законної сили, воно є підставою для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , та підставою для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ), в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після скасування відповідних обтяжень, накладених на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.09.2021 року.

Суддя Петренко В. С.