справа № 208/5480/20
№ провадження 2/208/597/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді - Івченко Т.П.

за участю: секретаря судового засідання - Задьори В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів», -

встановив:

1.Позиція позивача.

12 серпня 2020 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість по аліментам у розмірі 53594 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок та неустойку (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 966976 (дев`ятсот шістдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 20 копійок, всього 1020270 (один мільйон двадцять тисяч двісті сімдесят) гривень 80 копійок.

В обґрунтування позову зазначила, що 28.07.2017 р. вона, ОСОБА_1 , змінила своє прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 у зв`язку з укладанням шлюбу. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було прийнято 03.12.2012 р. рішення по справі № 2-1949/7323/12, яким було стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, який проживає у АДРЕСА_1 , аліменти в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2012 року і до досягнення донькою повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів і до цього часу Відповідач не повністю сплачував нараховану суму аліментів. Так, за період з 22.10.2012р. по 22.01.2020р. нараховано аліментів в сумі - 87 031,60 грн. а сплачено лише 33 437,00 грн., таким чином заборгованість складає - 53 594,60 грн. 13.07.2020р. Заводським відділом Державної виконавчої служби виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - закінчено та видана довідка розрахунку заборгованості зі сплати аліментів для стягнення суми боргу у судовому порядку. Згідно порядку визначеного Постановою ВСУ за весь період заборгованості (з 01.11.2012р. по 06.08.2020р.) Позивачем розраховано суму неустойки (пені), яку Відповідач зобов`язаний сплатити на її користь. Сума неустойки (пені) за весь період складає 966 976,20 грн. Загальна сума яку слід стягнути з Відповідача на її користь становить -1 020 270,80 грн., яка складається із заборгованості по аліментах та розрахованої неустойки (пені). Тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Крім того Позивач надала до суду Відповідь на Відзив Відповідача, де зазначила, що вона не погоджується з викладеним у Відзиві, посилаючись на те, що доводи Відповідача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: відповідно до Постанови Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське ВП № 36484983 від 13.07.2020 р. заборгованість по аліментам боржника ОСОБА_2 (Відповідач) на момент закінчення виконавчого провадження складає - 53594,60 грн. За час виконавчого провадження з жовтня 2012 р. по січень 2020 р., він постійно ухилявся від сплати аліментів та приховував місце своєї роботи, що спричинило виникненні заборгованості по аліментам у сумі 53594,60 грн. На підтвердження суми заборгованості до позовної заяви нею надана копія довідки Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське з якої вбачається, що період заборгованості: з жовтня 2012 р. по січень 2020 р. До нього часу вона не отримувала ніяких коштів в рахунок погашення цієї заборгованості, тому суму заборгованості, з якою згоден Відповідач, у розмірі 51057,60 грн. вважає необґрунтованою. Також Відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження саме тієї суми заборгованості, яку він вказує у своєму відзиві - 51 057,60 грн. Тому, вона не згодна з сумою заборгованості по аліментам, яку вказує Відповідач у своєму відзиві.

Посилання Відповідача на те, що на даний час у виконавчій службі відкрито виконавче провадження по стягненню з нього аліментів у частці 1/4 від його доходу стосується іншого виконавчого провадження, яке відкрито згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 61429880 від 04.03.2020 р. та не має ніякого відношення до її позовних вимог.

Нарахована державним виконавцем сума штрафу за наявну заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 23950,00 грн. до цього часу не стягнута з боржника (Відповідача), тому, вона вважає, що нарахована та не стягнута з Відповідача сума штрафу не є «розміром застосованих санкцій примусового виконання», як зазначає у своєму відзиві Відповідач, посилаючись на норми ст. 196 СК України. Крім того, «неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем у якому не проводилися стягнення, враховуючи все вищевикладене просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі.

2. Позиція відповідача.

Відповідач, ОСОБА_2 направив на адресу суду Відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, зазначає, що із позовними вимогами Позивачки він частково не погоджуюся з наступних підстав: щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів, то на даний час у виконавчій службі відкрито виконавче провадження по стягненню з нього аліментів у частці 1/4 від доходу та наявна заборгованість по сплаті аліментів за колишні роки, що підтверджується наданими Позивачкою довідкою. Тобто виконавчою службою вже здійснюється стягнення заборгованості, зазначеної Позивачкою в позові. Тобто задоволення судом позовних вимог Позивачки в цій частині призведемо того, що з нього вдруге буде стягуватись вказана сума заборгованості, що є порушенням його прав в частині подвійного притягнення його до відповідальності. Щодо стягнення неустойки (пені)за прострочення сплати аліментів, то ознайомившись із наданою виконавчою службою довідкою розрахунку заборгованості зазначаю, що виконавчою службою не враховані деякі його платежі. За наданою Довідкою сума заборгованості складає 53594 грн. 60 коп., за його платіжними доручення сума заборгованості не може перевищувати 51057 грн. 60 коп. З цього приводу він звернувся до AT КБ «Приватбанк» для надання роздруківкою платежів про перерахування аліментів та із заявою про перерахунок заборгованості до виконавчої служби. На момент складання даного відзиву, відповіді на його звернення не надходило. Як тільки буде отримано відповіді, вони будуть долучені до матеріалів справи.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Згідно позовної заяви Позивачкою розрахована неустойка у розмірі 966976 грн. 20 коп., що значно перевищує 100 % суми заборгованості. Тобто максимальний розмір неустойки (пені), який може бути стягнутий з мене складає 51057 грн. 60 коп.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 14 ст. 71 «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2020 р. до нього було застосовано штраф у розмірі 23950,00 грн. Таким чином, на виконання ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України сума неустойки (пені), що може бути стягнута з нього судом складає: 51057 грн. 60 коп. - 23950,00 грн. = 27 107 грн. 60 коп. В цій частині стягнення 27107 грн. 60 коп. пені він позовні вимоги визнає.

Крім того після отримання Відповіді на Відзив від Представника Відповідача, адвоката Обедзинської М.В. в інтересах Відповідача ОСОБА_2 надані письмові пояснення на Відповідь, у яких зазначено, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно по ч. 14 ст. 71 «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2020 р. до нього було застосовано штраф у розмірі 23950 грн. Даний штраф є саме застосованим до Відповідача, як і зазначає Позивачка. Уразі задоволення її позовних вимог, з нього буде стягнуто заборгованість, яка і так на даний час є предметом стягнення, штраф, сума якого також перебуває на виконанні у виконавчій службі та знову ж таки буде ще один виконавчий лист щодо повторного стягнення тієї ж суми заборгованості. Тобто, на виконання ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України сума неустойки (пені), що може бути стягнута мене судом складає: 51 057 грн. 60 коп. - 23 950 грн. = 27 107 грн. 60 коп.

В цій частині стягнення, як і зазначалося у Відзиві, 27107 грн. 60 коп. пені Відповідач позовні вимоги визнає. Тому просить суд Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів та задовольнити частково вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з нього, ОСОБА_2 , неустойки (пені) в розмірі 27107 грн. 60 коп.

Представник Відповідача адвокат Обедзинська М.В. та Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, але надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі та без застосування технічних засобів, винести рішення з урахуванням наданого Відзиву та Пояснень на Відповідь.

3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

12.08.2020 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулась позивач, ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 (а.с.1).

13.08.2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано у провадження судді ОСОБА_8 (а.с.21).

01.09.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі, та справу призначено у підготовче судове засідання до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.24-25).

20.10.2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано у провадження судді Івченко Т.П. у зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_8 (а.с.30).

19.11.2020 року через канцелярію суду Відповідачем надано Відзив на позовну заяву (а.с.38-40).

18.03.2021 року представник Відповідача адвокат Обедзинська М.В. подала через канцелярію суду Клопотання в якому просила суд перенести судовий розгляд справи (а.с.48).

18.03.2021 року Позивачем через канцелярію суду було подано Відповідь на Відзив Відповідача (а.с.52-54).

18.05.2021 року представник Відповідача адвокат Обедзинська М.В. подала через канцелярію суду Письмові пояснення на Відповідь на Відзив (а.с.55-56).

Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала 18.05.2021 року до суду заяву (а.с.63,65) в якій просила закрити підготовче провадження без її участі.

Представник Відповідача адвокат Обедзинська М.В. та Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, але надали 17.05.2021 року та 18.05.2021 року до суду заяви (а.с.62,64), в якій просили закрити підготовче провадження без їх участі.

18.05.2021 року Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області підготовче провадження закрито та справу призначено до судного розгляду (а.с.66).

Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала 19.11.2021 року до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі.

Представник Відповідача адвокат Обедзинська М.В. та Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, але надали 18.11.2021 року до суду заяви, в якій просили розглянути справу без їх участі та без застосування технічних засобів, винести рішення з урахуванням наданого Відзиву та Пояснень на Відповідь.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання.

Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін.

При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

4. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 від фактичних шлюбних відносин сторони народили доньку ОСОБА_5 , де в графі Батько вказано Відповідача, ОСОБА_2 а в графі мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 22.02.2007 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та актовим записом № 127 (а.с.15).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 Позивач, ОСОБА_1 вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_1 актовий запис № 318 (а.с.14).

03 січня 2020 року рішенням № 207/4346/18 Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розірвано (а.с.10).

Відповідно до Заочного Рішення по справі № 2-1949/7323/12 винесеного 03.12.2012 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було стягнення з Відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, який проживає у АДРЕСА_1 , аліменти в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2012 року і до досягнення донькою повноліття (а.с.12).

Заводським відділом Державної виконавчої служби виконавче провадження ВП № 36484983 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - закінчено 13.07.2020 року, що підтверджується Постановою про закінчення виконавчого провадження, де вказано, що за заявою стягувача 02.03.2020 р. до примусового виконання пред`явлено виконавчий лист № 208/8875/19 виданий 22.01.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про заміну розміру аліментів з 1000,00 грн. на ј частину що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , заборгованість зі сплати аліментів станом на 22.01.2020 рік становить в твердій грошовій сумі у розмірі 53594,60 грн. (а.с.17).

Згідно довідки виданої старшим державним виконавцем про розрахунок заборгованості за період з 22.10.2012 по22.01.2020 роки нараховано аліментів в сумі - 87 031,60 грн., фактично сплачено 33 437,00 грн., таким чином заборгованість складає - 53 594,60 грн. (а.с.18).

На час звернення до суду з цим позовом відповідач заборгованість по аліментам у сумі 53 594,60 грн. не сплатив. Розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, відповідачем у судовому порядку не оскаржено, а лише зазначено у Відзиві на позов, що він не згоден з цією сумою, що ним сплачено більша сума ніж вказана відповідачем і заборгованість становить 51057 грн. 60 коп., але Відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження такої суми заборгованості.

Згідно довідки про склад сім`ї дитина донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.19).

Згідно Постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 62706001 від 03.08.2020, виданої Заводським відділом Державної виконавчої служби про стягнення з ОСОБА_2 штрафу за наявну заборгованість по аліментам, на Відповідача накладено штраф у розмірі 23950,00 грн. (а.с.43 зворотна сторона).

Відповідно до ч.І ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.196 Сімейного кодексу України передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені, помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Згідно наданого розрахунку неустойки (пені), яка нарахована на заборгованість по аліментам, неустойка (пеня) становить з жовтня 2012 року по січень 2020 року 966976,20 грн. (а.с.4-11).

Таким чином загальна заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за несплату аліментів на утримання дитини за період з 01.11.2012 року по січень 2020 року складає 1020270 (один мільйон двадцять тисяч двісті сімдесят) гривень 80 копійок.

5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тлумачення статті 196 Сімейного кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 Сімейного кодексу України та частини першої статті 9 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 Цивільного кодексу України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 Сімейного кодексу України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Судом встановлено, що з вини відповідача, який зобов`язаний, згідно Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 грудня 2012 року, сплачувати аліменти на утримання дитини, доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Заводським відділом ДВС у місті Кам`янське, утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 53594,60 грн.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами у разі виникнення спору обчислюється судом. Отже, при існуванні такого спору заборгованість стягується на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Враховуючи наявність спору між сторонами, щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості з відповідача на користь позивача.

У відповідності до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За розрахунками позивача пеня за несплачені аліменти за період з жовтня 2012 року по січень 2020 року складає 966976 (дев`ятсот шістдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 20 копійок.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства.

Виходячи з розміру заборгованості відповідача, яка складає 53594,60 грн., розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з жовтня 2012 року по січень 2020 року становить 966976,20 грн..

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню боргу. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Суд, приймаючи до уваги розмір пені - 966 976,20 грн., що підлягає стягненню та у порівнянні з розміром заборгованості - 53 594,60 грн., співвідношення пред`явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов`язання, вважає необхідним застосувати ч.1 ст.196 СК України та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню), але не більше 100 відсотків заборгованості, тобто у сумі 53 594,60 грн.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно по ч. 14 ст. 71 «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідач, у свою чергу, наведений позивачем розрахунок спростував, надавши до суду копію Постанови серії ВП № 62706001 від 03.08.2020, виданої Заводським відділом Державної виконавчої служби про стягнення з ОСОБА_2 штрафу за наявну заборгованість по аліментам у розмірі 23950,00 грн., оскільки стягнення штрафу перебуває на виконанні у виконавчій службі, то з розміру пені слід відрахувати дану суму.

Таким чином пеня яка підлягає стягненню з відповідача становить 53 594,60 грн. (100% заборгованості по аліментам) - 23950,00 грн. (штраф, який покладено на Відповідача за існуючу заборгованість по аліментам та який стягується державним виконавцем на користь Позивача) = 29644 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок чотири) гриві 60 копійок.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України суду не надав.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по аліментам у розмірі 53594 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок та неустойка (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 29644 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок чотири) гриві 60 копійок.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Отже, враховуючи зазначені позивачем обставини та надані нею докази в обґрунтування позову в їх сукупності, враховуючи баланс інтересів дитини, та матеріальних можливостей батька, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов`язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дитини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 832 (вісімсот тридцять дві) гривні 39 копійок що становить 8,16 % судового збору, який є пропорційним розміру задоволених позовних вимог у зв`язку з частковим задоволенням позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 49, 76, 81, 141, 263-268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 заборгованість по аліментам у розмірі 53594 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок та неустойку (пеню) зі сплати аліментів у розмірі 29644 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок чотири) гриві 60 копійок, всього 83239 (вісімдесят три тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 832 (вісімсот тридцять дві) гривні 39 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації та мешкання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 24 листопада 2021 року.

Суддя Івченко Т. П.