ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3637/21
провадження № 4-с/753/99/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем - Гаврилюк О.В.

за участю скаржника ОСОБА_1

стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової (Шавель) Олесі Володимирівни, стягувач: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року надійшла до суду скарга ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової (Шавель) Олесі Володимирівни, стягувач: ОСОБА_2 .

Вимоги скарги мотивовано тим, що у порушення Закону України «Про виконавче провадження» невірно проведений розрахунок заборгованості по аліментах. Відповідно до складеного рахунку заборгованості від 09.02.2021 за аліментами боржника (платника аліментів), ОСОБА_1 , по виконанню виконавчого листа № 2-2352, виданого 20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2009 року й до повноліття дитини, визначеної за період з вересня 2015 року по січень 2021 року станом на 01.02.2021 у загальній сумі 79264,94 грн., оскільки такий розрахунок у вказаній довідці проведено без урахування того фактору, що ухвалами, постановленими Дарницьким районним судом м. Києва від: 19 квітня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 09 жовтня 2019 року за наслідками розгляду поданими ним скарг на дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві, якими встановлено, що скаржник, як платник аліментів не має заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, й ним, як платником аліментів надано всі платіжні документи про щомісячну сплату грошових коштів у рахунок сплати аліментів на дитину у вказаний період, водночас державним виконавцем такі платіжні документи не враховані при розрахунку заборгованості, незважаючи на його звернення та надані докази про сплату коштів у рахунок сплати аліментів за період, коли він втратив роботу й не працював, а тому не може погодитися із проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості, оскільки останній наразі може використовуватися стягувачем у не добропорядній меті - щодо застосування до нього, як платника аліментів пені на суму заборгованості по таким аліментах. Відповідно вважає, що заборгованості по сплаті аліментів не має, проте державним виконавцем така заборгованість нарахована, а тому винесення державним виконавцем оскаржуваного розрахунку заборгованості за аліментами суперечить Закону України «Про виконавче провадження», правилу, визначеного статтею 195 СК України щодо розрахунку заборгованості по аліментах та порушує його права, як сторони виконавчого провадження - платника аліментів і оскільки державним виконавцем на підставі проведеного розрахунку заборгованості визнано його боржником по сплаті, який має заборгованість по сплаті аліментів, у порядку забезпечення виконання рішення суду, таким державним виконавцем винесена постанова від 09.02.2021 про арешт коштів боржника, яку просить визнати незаконною та скасувати, оскільки заборгованості по сплаті аліментів не має.

Ухвалою суду від 23.02.2021 відкрито провадження по справі. Зобов`язано старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкову (Шавель) Олесю Володимирівну в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали надати суду завірену копію ВП№ 27289722.

Вимоги ухвали суду не виконано. Натомість сторони в судовому засіданні наполягали на розгляді справи за наданими доказами, що враховано судом з дотриманням вимог ст. 80 ЦПК України.

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги в повному обсязі.

Стягувач в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, вказавши наступне. Участі в судових засіданнях по справах, на які посилається скаржник вона не брала, відтак вважає що наявність судового рішення не може бути безумовною підставою для встановлення обставин відсутності заборгованості по аліментах. Матеріали справи не містять доказів сплати аліментів, а в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом стягувача про стягнення з боржника пені в зв`язку з несплатою аліментів у розмірі більше 70000 грн.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник посилається на те, що на виконанні державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) з 25 червня 2011 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2352, виданого 20 січня 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 лютого 2009 року й до повноліття дитини.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості від 09.02.2021 (а.с. 9) за період з вересня 2015 року по січень 2021 року борг по аліментах скаржника становить 79264,94 грн.

Скаржник не погоджується з визначеним боргом, оскільки вважає, що розрахунок у вказаній довідці проведений без урахування обставин, встановлених ухвалами суду від: 19 квітня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 09 жовтня 2019 року про відсутність у боржника боргу по аліментам.

Стягувач проти аргументів боржника заперечує та вказує, що учасником зазначених судових проваджень не була, відтак змоги спростувати обставини, на які посилався скаржник не мала. Натомість розрахунок державного виконавця здійснений з дотриманням вимог Закону України про виконавче провадження» боржником не спростовано, доказів сплати аліментів суду не надано, відтак скарга задоволенню не підлягає.

Суд вважає важливими доводи скаржника, викладені за змістом заявленої скарги, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 2 п.3 України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Оцінюючи зміст оскаржуваної постанови суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Натомість, положення ч.5 ст. 82 ЦПК України передбачають те, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач не брала участі в судових провадженнях при розгляді справ, розглянутих Дарницьким районним судом м. Києва від: 19 квітня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 17 грудня 2018 року, 09 жовтня 2019 року на дії державного виконавця Деснянського районного відділі державної виконавчої служби у місті Києві.

За викладених обставин, враховуючи вимоги ч.5 ст. 82 ЦПК України стягувач має право на спростування доводів скаржника в загальному порядку.

При цьому скаржник наполягав на розгляді скарги судом за наданими доказами.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як передбачено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

При цьому, як передбачено п. 4 розділу XVI "Особливості виконання рішень про стягнення аліментів" Інструкції з організації примусового виконання рішень, розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійсненні відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Водночас, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник, як на підставу для її задоволення, посилався на безпідставність та необґрунтованість розрахунку заборгованості по аліментах, відсутність якої встановлено рішеннями суду.

Однак, як вбачається, будь-яких доказів того, здійснення ним виплати аліментів, зокрема відповідних квитанції, матеріали справи не містять, що унеможливлюють перевірити доводи скарги.

Посилання боржника на те, що вказаними судовими рішеннями встановлено, що борг по аліментах відсутній, суддів вважає безпідставними, адже вказані обставини викладені судами без вивчення позиції стягувача, яка не була присутньою під час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, скаржником доказів сплати аліментів суду не надано. Вимоги скарги обґрунтовані виключно на підставі судових рішень, прийнятих без участі стягувача. Відтак за наданими доказами не можливо перевірити законність розрахунку заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, як передбачено ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За вказаних обставин, та враховуючи, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваного розрахунку діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", в межах своїх повноважень та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів, суд приходить до висновку про те, що з боку державного виконавця права чи свободи заявника порушено не було.

З наведених вище обґрунтувань вбачається, що скаржником не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження вимог скарги, а відтак підстави для її задоволення відсутні в повному обсязі.

На підставі статей 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України , - суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савенкової (Шавель) Олесі Володимирівни, стягувач: ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15 -ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 10.03.2021

Суддя: Комаревцева Л.В.