Справа №333/6268/20
Провадження №2/333/848/21
рішення

Іменем України

15 березня 2021 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Тучкова С.С.,

за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, цивільну справу №333/6268/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, до складу якого, зокрема, входить вищезазначений житловий будинок, який був придбаний померлим за договором №483 купівлі-продажу будинку, зареєстрованим Херсонською товарною біржею «Смарагд-Південь» 13.05.1997 року за реєстраційним номером №483. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 . Вона зверталася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку не був нотаріально посвідчений. У зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

01.12.2020 року до канцелярії суду надійшов відвиз на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позивачем не надано і в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що спірний будинок станом на час укладення договору відносився до товарів, допущених до обігу на товарній біржі, а сторони цього договору дійсно були членами Херсонської товарної біржі «Смарагд-Південь». Крім того, відповідно до ст.227 ЦК Української РСР, оскільки предметом договору було нерухоме майно, тому такий договір мав бути нотаріально посвідченим і підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Таким чином, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не набув у встановлений законом порядку права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову (а.с.76-77).

10.12.2020 року до канцелярії суду надійшла відповідь відвиз, в якій позивач зазначила, що договір на придбання будинку був укладений відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», у редакції, що діяла на час укладення договору, і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. У даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які при цьому виступали членами біржи, про що зазначено у самому договорі (а.с.88-90).

Позивач і її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі і просили суд його задовольнити, з підстав, викладених у ньому і у відповіді на відзив.

Представник відповідача, будучи своєчасно і належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, у судове засідання, не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив суд розглядати справу за його відсутності і у задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Н.В., будучи належним чином повідомленою судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі (а.с.99).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 14.11.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.102 зворотна сторона, 103-104).

Згідно зі свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим повторно 30.09.2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1 (а.с.9).

На підставі свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові № НОМЕР_3 , виданим 12.09.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Запоріжжя, ОСОБА_7 перемінив прізвище на ОСОБА_8 (а.с.10).

Згідно зі спадковою справою №65/2018, заведеної після смерті ОСОБА_4 (а.с.100-129), 22.12.2018 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В. із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 (а.с.100). За матеріалами спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори, окрім ОСОБА_1 , ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини належало ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу будинку №483 від 13.05.1997 року, зареєстрованого Херсонською товарною біржею «Смарагд-Південь» 13.05.1997 року за реєстраційним номером за №483 від 13.05.1997 року (а.с.127-128). У зв`язку із непосвідченням нотаріально договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на житловий будинок (а.с.128 зворотна сторона - 129).

На підставі ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ст.1223 Цивільного кодексу України вбачається, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом.

Згідно зі ст.1261 Цивільного кодексу України до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спір у даній справі, оскільки він стосується подій 1997 року, належить вирішувати у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема Цивільного кодексу Української РСР редакції 1963 року, Закону Української РСР «Про власність», Закону України «Про товарну біржу» та інших нормативних актів.

Згідно ст.1 Закону України «Про товарну біржу», що діяв і на момент укладення договору купівлі-продажу від 13.05.1997 року, товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій, за ст. 15 цього Закону не підлягали нотаріальному посвідченню угоди щодо купівлі-продажу, поставки та обміну товарів, допущених до обігу на товарній біржі, учасниками якої є члени біржі, якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня, угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що в процесі розгляду справи встановлено, що до складу спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1 . Належність спадкового майна спадкодавцеві підтверджується дослідженими судом письмовими доказами. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , адже інші особи у належний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулися. Отже, позивач прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_4 , оскільки в належний строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_4 .

Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.1216, 1218, 1223, 1261, 1268 ЦК України, Законом України «Про товарну біржу», ст.ст.12, 76, 81, 89, 130, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради (м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.206) про визнання права власності на спадкове майно, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кияниця Надія Володимирівна (м.Запоріжжя, вул.Патріотична, буд.66), задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 19.03.2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков