ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/621/20

Головуючий у першій інстанції Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/459/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Висоцької Н.В., Шарапової О.Л.,

секретар: Шапко В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Корюківської міської ради Чернігівської області про розподіл домоволодіння на два окремих з присвоєнням окремого поштового номера,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 ,

дата та місце складання повного тексту рішення: 23 грудня 2020 року, м.Корюківка,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Корюківської міської ради Чернігівської області в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив виділити в окреме ціле домоволодіння частину житлового будинку по АДРЕСА_1 ., відповідно до договору купівлі-продажу частки будинку, а саме: житлового будинку А-1 загальною площею 34,4 кв.м., житлова площа 14,4 кв.м. та присвоїти окрему поштову адресу АДРЕСА_2 .

Позов мотивований тим, що позивач є власником 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини є ОСОБА_2 . У кожного з співвласників є окремий господарський двір, окремий вхід. Однак, належна йому частина житлового будинку не має статусу квартири та статусу домоволодіння, для вирішення даного питання реєстрації його частини житлового будинку як садиби, тобто, як окремого домоволодіння, він звернувся до Корюківської міської ради, де йому відмовили в реєстрації, пояснивши, що міська рада не наділена такими повноваженнями. Зважаючи на те, що він не може зареєструватися в даному домоволодінні, хоча фактично в ньому проживає, зважаючи на незручності з отримання поштової кореспонденції та оплати комунальних послуг, просить розподілити дане домоволодіння на два окремих з присвоєнням поштового номеру.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд виходив з того, що Корюківська міська рада не є належним відповідачем у справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити його позовні вимоги, виділивши позивачу в окреме ціле домоволодіння належну йому частку будинку згідно вимог позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Корюківська міська рада не заперечувала в задоволенні позову в частині виділення в окреме ціле домоволодіння належної позивачу частки будинку, а стосовно присвоєння або зміни адреси об`єкта нерухомого майна зазначає, що це відноситься до компетенції виконавчого органу міської ради. Тобто, на підставі ст.206 ЦПК України суд мав задовольнити позов.

Зазначає, що рішенням суду порушено його конституційне право на володіння майном та право звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. В той же час позивач посилається на ст.ст.364, 367 ЦК України.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки будинку від 06 серпня 2012 року та витягом про Державну реєстрацію прав (а.с.8, 10-12).

Корюківським районним комунальним підприємством «РАМПА» 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 надано висновок №71/02-20 щодо технічної можливості поділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна (а.с.7). Подібний висновок під №72/02-20 надано іншим співвласникам домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6).

За даними Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській обл. від 13 лютого 2020 року №31-25-0.201-819/177/20 державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства та для будівництва індивідуальних гаражів по Корюківському району не реєструвався. Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована і не знаходиться в оренді (а.с.9).

Також вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Корюківської міської ради з заявою щодо визнання окремим домоволодінням належної йому частини житлового будинку, однак отримав відмову, оскільки дане питання не входить до компетенції міської ради (а.с.4).

Інших доказів матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, де визначено, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За приписами ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, згідно матеріалів справи вказаний будинок АДРЕСА_1 складається з двох відокремлених частин, які мають окремі входи, не потребують будівельних робіт та можуть бути поділені (а.с.6, 7).

Співвласниками вказаного домоволодіння, крім позивача, є також ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , згідно Свідоцтва про право на спадщину та Договору купівлі-продажу, які не були залучені в якості відповідачів у даній справі. Позов пред`явлений до Корюківської міської ради, тобто до неналежного відповідача.

Як зазначено у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9067/16-ц визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Отже незалучення у справі належного відповідача є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги, що Корюківська міська рада не заперечувала в задоволенні позову в частині виділення в окреме ціле домоволодіння належної позивачу частки будинку та суд мав задовольнити позов, не приймаються апеляційним судом, оскільки згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні. Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі №588/1311/17.

Зважаючи на те, що в даній категорії справ Корюківська міська рада не є належним відповідачем, то визнання позову даним відповідачем не могло бути прийнято судом.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням суду порушено його конституційне право на володіння майном та право звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, ґрунтуються на невірному розумінні позивачем норм права. Зокрема, якщо поділ будинку технічно можливий, право власності на нього та на земельну ділянку, на якій він розташований, належним чином оформлені, поділ такого будинку здійснюється в порядку, визначеному Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд констатує, що рішення суду першої інстанції належним чином обґрунтоване.

За таких обставин, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 грудня 2020 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2021 року.

Головуючий: Судді: