Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Гончарука В.П., з секретарем Гриценко О.І. розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Міністерство охорони здоров`я України, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених коштів, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства охорони здоров`я України надмірно сплачених коштів у розмірі 2 582,00 грн., витрати по сплаті судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 працювала в Міністерстві охорони здоров`я У країни з 18.09.2019 року до 05.12.2019 року на посаді головного спеціаліста експертної групи з питань впровадження системи «Електронне здоров`я» Директорату медичних послуг. Відповідно до наказу МОЗ України від 05.12.2019 року №522-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». 05 грудня 2019 року було звільнено відповідача та виплачено розрахункові при звільненні та компенсацію за невикористані 7 календарних днів щорічної основної відпустки в сумі 6 358,03 гривень.

Як було виявлено згодом, надмірно сплачені кошти ОСОБА_1 , спричинені лічильною помилкою у зв`язку із задвоєнням виплати, а саме автоматичне нарахування авансу на дату 15.12.2019 року в розмірі 2 580,00 гривень, який не повинен був нараховуватись, оскільки ОСОБА_1 , 05 грудня 2019 року була звільнена відповідно до наказу МОЗ України від 05.12.2019 року №522-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року, відкрито провадження у цивільній справі за позовом Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених коштів, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2020 року, в задоволенні клопотання Міністерства охорони здоров`я України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - відмовлено.

Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 29 жовтня 2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення..

Відповідачем копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з доданими до неї документами було отримано 22 жовтня 2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. До суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у ньому, та просить суд відмовити у їх задоволенні.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Міністерстві охорони здоров`я У країни з 18.09.2019 року до 05.12.2019 року на посаді головного спеціаліста експертної групи з питань впровадження системи «Електронне здоров`я» Директорату медичних послуг у порядку переведення з Головного управління логістики Збройних Сил України з посадовим окладом 9 600 грн. на місяць згідно з штатним розписом, що підтверджується наказом № 373-К від 18.09.2019 року «Про призначення» Міністерства охорони здоров`я У країни.

Відповідно до наказу МОЗ України від 05.12.2019 року №522-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». 05 грудня 2019 року було звільнено відповідача та виплачено розрахункові при звільненні та компенсацію за невикористані 7 календарних днів щорічної основної відпустки в сумі 6 358,03 гривень.

Згідно з ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Також встановлено, що, дійсно, як вбачається з розрахункового листка на оплату компенсації за не використані дні відпустки за жовтень - листопад 2019 року відповідачу нараховано за 7 днів компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 4 557,52 грн.

Крім того, відповідно до розрахункового листка за грудень 2019 року. відповідачу нараховано суму розрахункових при звільненні у розмірі 6 358,03 грн. та 2 580,00 грн., авансу, як вважає позивач, що нарахований помилково.

Як вбачається зі змісту ст.127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати, не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

В ході судового розгляду встановлено та в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем за період часу одного місяця з моменту звільнення відповідача за місцем роботи, було винесено наказ (розпорядження) про повернення авансу неправильно обчисленого та виплаченого відповідачу при звільненні.

Таким чином, обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених коштів не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи наведене та керуючись ст.127 КЗпП України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення надміру сплачених коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11 січня 2021 року.

Учасники справи:

Позивач - Міністерство охорони здоров`я України (, адреса: 01021, м. Київ. вул. М. Грушевського, буд. 7);

Відповідач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя: