ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року

м.Харків

Справа №2018/2-2056/11

Провадження №22-ц/818/1146/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,

Представник позивача: ОСОБА_1 ,

Відповідач:ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2020 року, постановлену суддею Бородіною Н.М., -

у цивільній справі за позовом про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року відповідачем ОСОБА_2 була подана заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2011 року з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (надалі ПАТ «ПУМБ») стягнуто заборгованість в сумі 112459,90 грн. Київським ВДВС Харківського МУЮ відкрито виконавче провадження. Заборгованість перед банком складає 2047670,88 грн. В постанові Харківського апеляційного господарського суду 11 вересня 2014 року встановлено, що ліквідатором боржника здійснені всі передбачені заходи та здійснено продаж майна на загальну суму 244521,70 грн. Зазначені кошти направлені на часткове погашення заборгованості ПАТ «ПУМБ» в сумі 195962,72 грн. В ухвалі зазначено, що неможливо погасити всю заборгованість за недостатністю активів, вимоги кредиторів не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними. ОСОБА_2 вважає, що оскільки вимоги ПАТ «ПУМБ» до неї є погашеними, заява підлягає задоволенню (т.3 а.с.1-10).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08 липня 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання за виконавчим документом по цивільній справі за позовом ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (т.3 а.с.67-68).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2020 рокув задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що не надано доказів фактичного виконання в повному обсязі рішення суду. З наданих боржником документів вбачається, що постановою Господарського суду Харківської області по справі №922/1143/13, ФОП ОСОБА_2 була визнана банкрутом 25 квітня 2013 року, однак у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 07 серпня 2014 року ліквідаційна маса ФОП ОСОБА_2 склала 244530,76 грн, які направлені на часткове погашення першої черги в загальній сумі 217227,91 грн, та з яких кредиторські вимоги ПАТ "ПУМБ" були погашені в розмірі 195962,72 грн, що не задовольнило вимоги банку в розмірі 2047670,88 грн. Враховуючи те, що кредитний договір був укладений між банком та ОСОБА_2 як фізичною особою, припинення діяльності ФОП ОСОБА_2 , не звільняє фізичну особу ОСОБА_2 від зобов`язань перед ПАТ "ПУМБ" за кредитним договором та виконання рішення суду, яким стягнута заборгованість за кредитним договором і на теперішній час в повному обсязі є не погашеною (докази суду не надані) (т.3 а.с.88-91).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі,звернулася з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про визнання виконавчого документу, таким що не підлягає виконаню, задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалу суду є незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 посилається на те, що в постанові Харківського апеляційного суду від 11 вересня 2013 року зазначено, що якщо банкрут не має можливості погасити всю заборгованість перед кредитором у зв`язку з недостатністю активів, то такі вимоги кредиторів вважаються погашеними. Зазначає, що кошти, отримані від реалізації заставного майна транспортного засобу в сумі 195962,72 грн, не враховані в суму стягнення, що зменшує її до 83502,82 грн. Вказує, що відносини між нею і ПАТ "ПУМБ" носять виключно економічний характер та вимоги кредитора вже були задоволені рішенням господарського суду та визнанні погашеними. Також, у випадку реалізації майна банкрута, яке було передано в іпотеку, кошти від такої реалізації спрямовуються на задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує, залишок після забезпечення вимог кредитора та витрат включається до ліквідаційної маси, а зобов`язання перед кредитором вважається погашеним, а оскільки вимоги ПАТ "ПУМБ" до неї є погашеними, то і заява підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПАТ "ПУМБ" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що ОСОБА_2 не надано доказів належного виконання судового рішення. Реалізація заставного майна транспортного засобу була здійснена ОСОБА_2 без згоди заставодержателя, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 грудня 2015 року видано виконавчий лист про звернення стягнення на предмет застави автомобіль в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "ПУМБ" у сумі 65 748, 34 $ США, який знаходиться на примусовому виконані. Зобов`язання ОСОБА_2 за кредитами не були погашені у повному обсязі за рахунок заставного майна у процедурі банкрутства і саме до компетенції виконавчої служби відноситься остаточне з`ясування залишку суми боргу за виконавчими документами.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів фактичного виконання в повному обсязі рішення суду, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, кредитний договір був укладений між банком та ОСОБА_2 як фізичною особою, припинення діяльності ФОП ОСОБА_2 , не звільняє фізичну особу ОСОБА_2 від зобов`язань перед ПАТ "ПУМБ" за кредитним договором та виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ПУМБ» про визнання правочинів недійсним, первісний позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №5289298 в сумі 36211,98 доларів США, за кредитним договором №5360817 в сумі 21892,09 доларів США, за кредитним договором №6487724 в сумі 54143,23 доларів США та судовий збір. В задоволенні зустрічного позову було відмовлено (т.2 а.с.5-7)

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 квітня 2012 року було відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_2 , а рішення Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2011 року залишено без змін (т.2 а.с.8-9).

Стягувачем ПАТ «ПУМБ» було отримано виконавчий лист та пред`явлено його до виконання (т.2 а.с.10-11).

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 12 вересня 2012 року було відкрито виконавче провадження №34255249 (т.2 а.с.12).

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 10 вересня 2018 року виконавчий документ було повернуто на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (т.2 а.с.13).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2020 року було видано дублікат виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у зв`язку з втратою його оригіналу (т.2 а.с.94-97).

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 03 лютого 2020 року - без змін (т.2 а.с.167-169).

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності,справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Згідно із частинами 1, 2 статті 614 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи відсутні відомості, що боржник виконала рішення Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2011 року, відповідно до якого з неї стягнуто на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитними договорами в сумі 112459,90 грн.

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України (заява № 46144/99), Іммобільяре Саффі проти Італії (заява № 22774/93), Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Оскільки боржником рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договорами не виконано та не наведено обґрунтованих підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Крім того, постановою господарського суду Харківської області від 25 квітня 2013 року визнано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (т.3 а.с.35-40).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 серпня 2014 року ліквідаційна маса ФОП ОСОБА_2 склала 244530,76 грн, які направлені на часткове погашення першої черги в загальній сумі 217227,91 грн та з яких кредиторські вимоги ПАТ "ПУМБ" були погашені в розмірі 195962,72 грн., що не задовольнило вимоги банку в розмірі 2047670, 88 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11 вересня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ "ПУМБ" залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Харківської області від 07 серпня 2014 року залишено без змін в частині затвердження ліквідаційного звіту, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , припинення провадження у справі, зобов`язання державного реєстратора провести державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (т.3 а.с.30-34).

Тобто, Харківським апеляційним господарським судом взагалі не розглядалося питання щодо неможливості погашення банкрутом заборгованості перед кредитором у зв`язку з недостатністю активів, як зазначено в апеляційній скарзі з посиланням на постанову Харківського апеляційного суду від 11 вересня 2013 року, яка не міститься в матеріалах справи.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення фізичною особою підприємницької діяльності її права і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Як убачається із матеріалів справи, кредитний договір був укладений між банком та ОСОБА_2 як фізичною особою, припинення діяльності ФОП ОСОБА_2 не звільняє фізичну особу ОСОБА_2 від зобов`язань перед ПАТ "ПУМБ" за кредитним договором та виконання рішення суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо стану розрахунку заборгованості та відчуження транспортного засобу, яке вона обґрунтовує тим, що банк замовчує про реалізацію заставного майна та про отримання коштів, то колегія судів відмічає, що заявник звернулась із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню і саме це вона повинна доводити. Предметом розгляду не є розмір заборгованості, яка встановлена рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2011 року, чи дії державних виконавців.

За таких обставин, підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С.Кругова

Судді Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова

повний текст постанови

складено 23 березня 2021 року