Провадження № 2/727/471/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді - Яреми Л.В.,

при секретарі - Худояровій А.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»», Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави,-

учасники справи: представник позивача - Ноцький О.В. представник відповідача - адвокат Новіков О.П.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»», Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11 січня 2008 року між ним та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено генеральну угоду № 24.001/08-ГУ згідно якої ВАТ «ВТБ Банк» відкрив кредитну лінію строком до 11 січня 2018 року з максимальним загальним розміром заборгованості 500000,00 доларів США. На підставі зазначеної угоди між сторонами були укладений кредитний договір №24.001-001/08-СК від 11.01.2008, кредитний договір № 24.001-033/08-СК від 03.07.2008 року та кредитний договір №24.014-001/09-СК від 07 липня 2008 року. Для забезпечення вищевказаної Генеральної угоди та кредитних договорів між ним та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір №24.001-001/08-ДИ01 від 11.01.2008 року, згідно якого він передав в іпотеку нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та підвально-нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Йому стало відомо, що у належного йому майна на даний момент новий власник. Вказує, що з витягу з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався про наявність договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави №2246, виданий 02.12.2015 р приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. Зазначає, що укладання відповідачами договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави порушило його права і фактично позбавило права власності на його нерухоме майно, а тому просить визнати його недійсним.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху.

На виконання ухвали від 26 листопада 2018 року, 04 грудня 2018 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Ноцьким О.В. надано суду засвідчені копії додатків до позовної заяви та зазначено про наявність оригіналів письмових доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2018 року відкрито загальне позовне провадження за даним позовом та призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 28 грудня 2018 року.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу Ноцького О.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2018 року про відмову в забезпеченні позову залишено без задоволення.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліс» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2018 року про відкриття провадження залишено без задоволення.

06 травня 2019 року від представника ТОВ «ФК«Поліс»» Скирди В.Є. надійшов відзив згідно якого просить в задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що позивач не надає жодного доказу, щодо того яким чином укладений договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки порушує його права. Вказує, що положення ЗУ «Про іпотечне кредитування операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечні сертифікати» не можуть поширюватись на виниклі правовідносини, оскільки між сторонами не було укладено Договору про іпотечний борг. Також, посилаючись на норми ЦК України вказує, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг, порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище божника та не зачіпає його інтересів, тому особа кредитора не має значення, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Постановою Верховного суду від 23 листопада 2020 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Поліс» залишено без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 грудня 2018 року про відкриття провадження та постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 лютого 2019 року залишено без змін.

02 березня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ноцького О.В. надійшла заява про зміну підстав для позову, відповідно до якої вказує, що оспорюваний договір за юридичною природою є договором факторингу, у зв`язку із тим, що ПАТ «ВТБ Банк» отримав фінансування, визначене рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15 липня 2010 року по справі 2-99/10 за основним кредитним договором - 449378,00 доларів США, що еквівалентно 3592013,16 грн., а ТОВ «ФК «Поліс» право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Дозвіл на проведення факторингових операцій відповідач отримав 25.04.2017, через два роки після укладання оспорюваного договору, а тому вважає, що відповідач укладати даний договір не мав права. Просить визнати його недійним.

01 квітня 2021 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»» - адвоката Добжанського В.В. надійшов відзив на заяву про зміну підстав для позову в якому зазначає , що станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами, діяльність з факторингу не підлягала ліцензування, а тому ТОВ «ФК «Поліс» мало право укладати як договір відступлення права вимоги, так і договори факторингу. Також вказує, що договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015 року є договором цесії, а не договором факторингу, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 годину 00 хвилин 18 червня 2021 року.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ноцький О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Поліс»» - адвокат Новіков О.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відомості про поважні причини неявки на надав, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

Заслухавши сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що 11 січня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду № 24.001/08-ГУ за умовами якої ВАТ «ВТБ Банк» зобов`язався надавати ОСОБА_1 кредитні кошти, загальний розмір не повинен перевищувати суми 500000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту. Термін дії угоди встановлений по 11 січня 2018 року.

На виконання умов зазначеної угоди між сторонами були укладені кредитний договір №24.001-001/08-СК від 11.01.2008, кредитний договір № 24.001-033/08-СК від 03.07.2008 року та кредитний договір №24.014-001/09-СК від 07 липня 2008 року.

Для забезпечення вищевказаної Генеральної угоди та кредитних договорів 11 січня 2008 року між ВАТ ВТБ «Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №24.001-001/08-Ди01, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ПАТ «ВТБ Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,80 кв.м. в житловому будинку літ А та підвальні нежитлові приміщення, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А, загальною площею 110, 6 кв.м. (том 1 а.с.25-26).

З додаткової угоди №24.001-001/08-Ди01/ДУ01 до іпотечного договору №24.001-001/08-Ди01, посвідченого 11 січня 2008 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., від 03 липня 2008 року слідує, що сторони, керуючись ст.19 ЗУ «Про іпотеку» домовились внести до іпотечного договору зміни та доповнення та підпункт 1.5 зазначеного договору викласти в наступній редакції: «Предмет іпотеки сторони оцінили в 3021157,00 гривень, що за курсом НБУ на день підписання договору ставить 622983,19 доларів США (том 1 а.с.228).

18 листопада 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ ( т.1, а.с.204-209).

27.11.2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено додаткову угоду №1 до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11.2015 року, якою визначено розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступаються за цією додатковою угодою згідно реєстрів прав вимог від 27.11.2015 року, які містяться в додатку 1 до даної додаткової угоди ( т.1, а.с. 210-212).

В додатку 1 до додаткової угоди №1 від 27.11.2015 року до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №21МБ від 18.11. 2015 року міститься реєстр прав вимог №1/3, відповідно до якого одним із боржників, право вимоги до яких було відступлено новому кредитору, є ОСОБА_1 (т.1 а.с.213).

Отже, на підставі договору про відступлення права вимоги, первісним кредитором відступлено новому кредитору право вимоги заборгованості до боржників по кредитним договорам, зазначеним у відповідному реєстрі прав вимоги, а також зобов`язань по договорам забезпечення, між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, посвідчений 02.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О, зареєстрований в реєстрі за номером 2246, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор одержав у повному обсязі належні ПАТ «ВТБ БАНК» права іпотекодержателя та заставодержателя в зобов`язаннях, що виникли за іпотечними договорами та договорами застави згідно переліку, в тому числі за іпотечним договором № 24.001-001/08-ДИ01 від 11.01.2008р. посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. за № 194 та за додатковою угодою №24.001-001/08-Ди01/ДУ01 від 03 липня 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. за №5166. (т.1, а.с. 21-22).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що інше виділене нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ТОВ «ФК « Поліс» на підставі договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави, від 02.12.2015 року (том 1 а.с.23-24).

На підставі розпорядження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №136 від 21.01.2014 року було видано свідоцтво №459 серії ФК згідно додатку якого ТОВ «ФК «Поліс» має право здійснювати наступні види фінансових послуг без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства: - факторинг (том 2, а.с. 130-131).

Позивач вважає, що банк та ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» не мали правових підстав для укладення договору відступлення, який укладено з порушенням положень чинного законодавства та порушує його права як позичальника, оскільки договір відступлення містить ознаки договору факторингу та на момент укладення такого договору ТОВ «Фінансова компанія «Поліс» не мала права укладати такі договори, оскільки у неї була відсутня ліцензія.

Ліцензування діяльності з факторингу було введене в дію з 07 грудня 2016 року Постановою Кабінету Міністрів України №913 від 07.02.2016 року, тобто на дату укладення договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами, діяльність з факторингу не підлягала ліцензуванню.

25 липня 2017 року ТОФ «ФК «Поліс» отримано ліцензію на проведення факторингових операцій, яка є діючою на даний час.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

У відповідності до положень статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо іншене встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язаннів обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо іншене встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (пункти 37, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (пункт 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18).

Велика Палата Верховного Суду вже робила висновок про те, що суб`єктний склад правочинів з відступлення права вимоги законом не обмежений, на відміну від договорів факторингу, однією зі сторін якого обов`язково має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (пункти 51-52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16).

Отже сторони договору купівлі-продажу майнових прав фактично уклали договір купівлі-продажу права вимоги, на виконання якого здійснена цесія, а її сторонами можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Судувід 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) та у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 686/12230/18 провадження № 61-12810св20.

Судом не встановлено підстав недійсності правочину, укладеному між сторонами під час його вчинення.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не довів порушення його прав відповідачами під час укладення договору про відступлення права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги порушені його права, позивач суду не надав.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачами під час укладення оспорюваного договору було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором, а доводи позивача про визнання оспорюваного правочину недійсним не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та ст.ст. 202, 203, 204, 215, 509, 510, 512, 514, 516, 626, 627, 628, 638, 656, 1077,1079 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 10, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»», Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договорами застави - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс»», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Шовковична 42-44, оф.1, .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Т.Шевченка/Пушкінська 8/26, .

Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2021 року.

Суддя Ярема Л.В.