Провадження № 2/756/2307/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Яценко Н.О.

за участю секретаря Дрончак Д.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач у листопаді 2020 року звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позову вказує, що сторони уклали шлюб 27.10.2018 року, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено відповідний актовий запис № 2608.

06 червня 2019 року укладено договір купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г., об`єктом договору є квартира АДРЕСА_1 , вартістю 2 126 000 грн.

Позивач вказує, що придбання вищевказаного нерухомого майна стало можливим, в зв`язку з тим що її батько ОСОБА_6 , подарував їй грошові кошти на 30-ти річчя, про що зазначив в своїй щорічній декларації.

Зазначає, що з часу укладання шлюбу та на дату укладання договору купівлі-продажу квартири пройшло трохи більше семи місяців. За сім місяців ні позивач, ні її чоловік, грошових коштів достатніх для придбання квартири не заробили.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15.10.2020 р. шлюб між сторонами було розірвано.

Підсумовуючи вище викладене та посилаючись на ст.ст.57,60,65,70 СК України, ст. 16, 138 ЦК України, позивач просить суд визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 08.12.2020 р. було відкрито загальне позовне провадження.

Позивач з представником в підготовчому засідання підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в підготовчому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі проти задоволення позову не заперечувала.

Суд, заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що представник відповідача подала заяву про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27.10.2018 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2608. (а.с.6)

06 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г., предметом договору якого є квартира АДРЕСА_1 , вартістю 2 126 000 грн. (а.с.8-12)

Як зазначає ОСОБА_1 у позові, придбання вищевказаної квартири стало можливим, в зв`язку з подарованими грішми батьком позивачки- ОСОБА_6 , що підтверджується наявною в матеріалах справи щорічною декларацією останнього (а.с. 13-22).

Вбачається, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки спірна квартира позивачем була придбана за особисті кошти, то вона не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є її особистою приватною власністю.

Враховуючи вище викладене та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що квартира є особистим її майном, незважаючи на той факт, що квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі у зв`язку з цим суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 10, 13, 15, 76-81, 83, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ), про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити.

Визнати право особистої приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.03.2021 року.

Суддя Н.О. Яценко