ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9645/21 Справа № 208/313/21 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

20.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області подано даний позов, згідно до якого заявлено наступні позовні вимоги, а саме: стягувати з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 20 січня 2021 року по 20 січня 2024 року включно.

Як підставу для звернення із позовом позивачем зазначено, що з відповідачем ОСОБА_2 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 16.01.2004 року, який було в подальшому розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року (справа № 208/3743/20), яке набуло законної сили 22 лютого 2021 року. Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею. Починаючи з 2004 року по сьогоднішній день позивачка постійно особисто займалася й продовжує займатися вихованням своїх дітей, веденням домашнього господарства, що позбавляє її можливості працювати та забезпечувати себе всім необхідним для життя, оскільки фактично вільного часу на роботу у позивачки не має. Іншого джерела доходів у позивачки не має. До моменту розірвання шлюбу, у 2016 році позивачка разом із дітьми переїхала на постійне проживання до Республіки Польші. Позивачка влаштовувала до навчальних закладів вказаної країни дітей, відводила та забирала дітей зі школи, годувала дітей, організовувала їх відпочинок та їздила з дітьми на відпочинок. Тобто позивачка приймала безпосередню участь у вихованні та догляді за дітьми. Відповідач залишився на території України для вирішення всіх необхідних питань стосовно його бізнесу, і мав в подальшому переїхати до своєї сім`ї. Внаслідок фактичних обставин які склалися відповідач не став проживати разом із позивачем та дітьми та припинив спільне проживання з 2019 року, ведення спільного із позивачем господарства, що відобразив у своїй позовній заяву про розірвання шлюбу, з якою він звертався до суду. Рішення про розірвання шлюбу було не її, а саме відповідача, який повинен був усвідомлювати наслідки зміни сталого укладу життя як дітей так і її, який впевнював її в гарантії своєї участі в житті дітей та неї, але своїх обіцянок не дотримався, внаслідок чого старший син втратив можливість безкоштовного навчання у Польщі, та виникли перепони також у навчанні молодшого сина, різко змінив уклад їх життя, та можливість проживати у звичних для них умовах. Після розірвання шлюбу, позивачка із дітьми переїхала жити до своїх батьків на Україну, де вона не маючи освіти, стала на облік до Кам`янського центру зайнятості населення, з метою знайти роботу, але станом на теперішній час роботи так і не знайшла. Своє забезпечення життєвих потреб, вимушена вирішувати шляхом господарської роботи у батьків у селищі. Вирішити з відповідачем добровільне питання її утримання, хоча б до здобуття нею освіти чи отримання роботи, не надало позитивного результату, так як відповідач категорично відмовляється від своєї участі у її житті, та фінансовому її підтриманні, а тому вона вимушена просити задовольнити її позовні вимоги, на підставі ч. 4 ст. 76 Сімейного Кодексу України, так як рішення щодо відсутності потреби в здобутті нею освіти, за час шлюбу було прийнято з врахуванням народження дітей, необхідності ведення домашнього господарства, підтримання сімейного укладу (а.с.1-3).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 20 січня 2021 року і по 20 січня 2024 року, включно.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.91-96).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю (а.с.104-110).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 16 січня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року, яке набрало законної сили 22 лютого 2021 року.

Від подружніх стосунків сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із позивачем, що підтверджено довідками.

Спільні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 06.04.2021 року № 495 та копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 06.04.2021 року № 496.

Спільні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учнями 1-го та 9-го класів Дашківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Кобеляцької міської ради Полтавської області, що підтверджено копією довідки від 07.04.2021 року № 18 та копією довідки від 07.04.2021 року № 19.

Після розірвання шлюбу, питання про утримання дітей, вирішено рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 04 червня 2021 року, яке набрало законної сили 12 липня 2021 року, та згідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме з 20 січня 2021 року.

Факт добровільного перерахування, до ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідачем ОСОБА_2 грошових сум на їх утримання, шляхом перерахунків на картковий рахунок позивача, відкритий у МоноБанку (АТ Універсал Банк), що підтверджено копією квитанції № С18В-6Н28-29ЕХ-4К06 від 21.10.2020 року на суму 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 43), копією квитанції № 0Х3А-7777-3АТ9-Н915 від 02.12.2020 року на суму 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок (а.с.44), копією квитанції № 5ХА1-А6РТ-2299-ВАС6 від 15.01.2021 року на суму 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 45), копією квитанції № 3С96-225В-Р40В-5ХВР від 29.01.2021 року на суму 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 46), копією квитанції № 5Х1Е-91РК-КМ92-3846 від 07.03.2021 року на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Факт того, що з 01.04.2016 року по 21.10.2020 року позивачка офіційно працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКОРОМ АВІА» на посаді Директора, що підтверджується відповідною довідкою від 26.03.2021 № ЕА00-000002, та підтверджує твердження позивача що з 21.10.2020 року позивачка не має офіційного місця роботи та офіційного доходу.

Щодо освіти позивача, то судом встановлено згідно до пояснень позивача щодо наявності середньої базової освіти 11 класі середньо-загальної школи, та відсутність вищої освіти у позивача, що не спростовано відповідачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має постійне та офіційне місце роботи, розмір його доходу ні стороною позивача ні стороною відповідача не зазначено у твердій грошовій одиниці, вважає що розмір такого утримання повинен бути визначений згідно до ч. 1 ст. 80 СК України, у частці від доходу відповідача, та визначив у розмірі 1/6 частини від його доходу (заробітку), так як доказів того, що у відповідача на утриманні знаходяться інші особи, крім двох синів, що він має стан здоров`я який пов`язаний із відрахуваннями з його доходу на його лікування частини доходу, або що відповідач має інші соціальні потреби, які вимагають фінансового забезпечення, не надано.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Так, згідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України, якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, норми права, якими регулюються спірні правовідносини, доводи апеляційної скарги, зміст наданих сторонами пояснень, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , у розумінні частини четвертої статті 76 СК України, відсутні. А сам факт того, що позивачка на теперішній час не працює, не дає законних підстав для стягнення з відповідача на її користь аліментів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві позивачка зазначає, що з 2004 року по даний час вона постійно особисто займається вихованням своїх дітей, веденням домашнього господарства, що позбавило та позбавляє її можливості працювати й забезпечувати себе всім необхідним для життя, оскільки фактично вільного часу на роботу у неї не має.

Однак, такі твердження ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи та не заперечуються самою позивачкою, а саме: довідкою від 26.03.2021 № ЕА00-000002, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 офіційно працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЕКОРОМ АВІА» на посаді Директора з 01.04.2016 року по 21.10.2020 року (а.с.38).

Крім того, з 19.10.2010 року по 22.10.2020 року позивачка працювала на посаді директора ТОВ «ЕКОРОМ», що підтверджується довідкою від 01.08.2021 року, яка надана відповідачем до апеляційної скарги (а.с.111).

Також вбачається, що на теперішній час позивачка стала на облік до Кам`янського центру зайнятості населення, але не працевлаштована.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновок суду першої інстанції та відповідно таке рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в задоволені позовних вимог слід відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт, також просив стягнути на його користь з позивачки понесені ним витрати, а саме: сплачений судовий збір у сумі 1362,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3200,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 поніс витрати у зв`язку із розглядом справи в апеляційному суді в сумі 4 562,00 грн. (а.с.а.с. 103,126), а тому вказана сума підлягає стягнення з позивачки на користь відповідача.

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 серпня 2021 року - скасувати.

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 4 562,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: