233 № 233/5060/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.,

за участю секретаря судового засідання Штреккер В.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Байгуша О.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору емфітевзису та припинення речового права,-

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулося Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест», в якому просило визнати недійсним договір емфітевзису щодо земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0067 площею 4,0026 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за яким зареєстровано 02.10.2020 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області та припинити речове право, зареєстроване за № 38530744, яке виникло на підставі договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 22 березня 2012 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований 02 квітня 2012 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Миколайпільської сільської ради за № 1036, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала в оренду позивачу земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, належну їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0173320, виданого 30 липня 2001 року. Позивач виконує свої зобов`язання за договором оренди, сплачуючи на користь відповідача орендну плату. На підставі вказаного сертифікату було виділено в натурі земельну ділянку площею 4,0026 га з кадастровим номером :40:000:0067, право власності на яку було зареєстроване 24.02.2020 року. Відповідач ОСОБА_2 ухилилася від переукладення договору оренди земельної ділянки, водночас право оренди, яке виникло на підставі договору оренди паю не припинилося, що було встановлено постановою Донецького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справ № 233/1744/20, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ «АПК-Інвест» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання відмовлено та задоволено позов ПрАТ «АПК-Інвест» до ОСОБА_2 , визнано право оренди земельної ділянки № :40:000:0067 площею 4,0026га за Приватним акціонерним товариством «АПК- Інвест» на підставі Договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року укладеного між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «АПК- Інвест». Проте ПрАТ «АПК-Інвест» наразі не має змоги виконати вказане рішення суду та внести запис про право оренди щодо спірної земельної ділянки до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки позивачу стало відомо про наявність договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованого 02.10.2020 р. Костянтинівською районної державною адміністрацією Донецької області всупереч того, що право оренди спірної земельної ділянки було визнано за ПрАТ «АПК-Інвест» на підставі рішення суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що після виділення земельної ділянки в натурі сертифікат на земельну частку (пай) є недійсним та з моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Власник земельної ділянки, враховуючи принцип непорушності його права власності, після виділення її в натурі та реєстрації свого права власності не мав наміру переукладати договір оренди земельної ділянки. Чинним законодавством не передбачений обов`язок для сторін переукласти договір оренди земельної ділянки після виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї, а наявність вільного волевиявлення сторін під час укладання договору є обов`язковою умовою для його дійсності. У вказаних орендних правовідносинах відбулась зміна статусу сторін та предмета договору оренди земельної частки (паю), а також зміна розміру земельної ділянки, встановлені межи земельної ділянки. Крім того, наразі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного суду від 30.09.2020 у справі № 233/1744/20 ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Донецького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі 233/1744/20 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договорів оренди земельної частки (паю) та за зустрічною позовною заявою Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_2 про визнання права оренди в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання відмовлено. Позов Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_2 задоволено. Визнано право оренди земельної ділянки № :40:000:0067 площею 4,0026га за Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест» на підставі Договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року укладеного між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «АПК-Інвест».

Вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_2 як орендодавець передала орендарю ПрАТ «АПК-Інвест» у володіння та користування на термін 20 років належну їй земельну часту (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом (копія Договору оренди земельної частки (паю) від 22 березня 2012 року).

В Договорі оренди сторони узгодили істотні умови щодо розміру орендної плати, строків та порядку її сплати, передбачили права та обов`язки сторін, також в пункті 2.3 Договору оренди передбачили, що у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), Договір оренди землі переукладається не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору допускається у випадках, визначених цим Договором та чинним законодавством України .

На виконання Договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв земельну часту (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом 22 березня 2012 року про що було складено акт приймання-передачі.

Згідно платіжних доручень та видаткових касових ордерів Товариство сплачувало орендну плату згідно Договору оренди за період з 13 квітня 2012 року по 25 червня 2019 року, платежі отримувала ОСОБА_2 .

Станом на 26 грудня 2019 року, за Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:40:000:0067 площею 4,0026 га що розташована в Миколайпільській сільській раді Костянтинівського району зареєстроване за ОСОБА_2

02 березня 2020 року ОСОБА_2 на адресу Товариства направила повідомлення про припинення Договору оренди, за змістом якого вважала договір припиненим.

Ухвалою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» про розірвання договорів оренди земельної частки (паю) та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_2 про визнання права оренди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Байгуш Олексій Юрійович, на постанову Донецького апеляційного суду від 30 вересня 2020 року.

02 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 , яка є орендодавцем, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, укладено договір № 7 про надання (встановлення) права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), згідно із яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в с. Миколайпілля Костянтинівського району Донецької області, кадастровий номер :40:000:0067, загальною площею 4,0026 га, строком користування 49 років до 03.10.2069.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23 жовтня 2020 року право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) кадастровий номер :40:000:0067 площею 4,0026 га, що розташована на території Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, зареєстровано за ОСОБА_3 02 жовтня 2020 року, номер запису про право 38530744.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999 року № 1529/99 постановлено, що у ході реалізації положень цього Указу, інших актів Президента України щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств та створення приватних (приватно-орендних) сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, які засновуються на приватній власності, а також під час укладення договорів оренди земельних часток (паїв) слід виходити з того, що сертифікат на право на земельну частку (пай) є правовстановлюючим документом, що засвідчує право володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною часткою.

Відповідно до п.17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з розділом ІХ Перехідних положень ЗУ «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Статтями 31 та 32 вказаного Закону передбачені підстави припинення договору оренди землі, в тому числі, шляхом його розірвання, а саме: договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Судом не встановлено наявність підстав, передбачених статтями 31, 32 ЗУ «Про оренду землі» для припинення договору оренди земельної частки (паю) від 22.03.2012 року, укладеного між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 . Разом з тим, чинним законодавством передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Зміна статусу предмета оренди та орендодавця, недійсність сертифіката на право на земельну частку (пай) після виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю не передбачені ЗУ «Про оренду землі» як самостійні підстави для припинення договору оренди, а є підставою для його переукладання на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін.

З наведених норм права вбачається, що земельним законодавством, зважаючи на тривалість процесу реформування аграрного сектора економіки, закладено принцип сталого землекористування, який, зокрема, полягає у рівному захисті прав орендаря та орендодавця земельних часток (паїв), а в подальшому, земельних ділянок, виділених в натурі та переданих у власність, що обумовлено специфікою використання об`єкту договору оренди - земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, великими витратами для здійснення сільськогосподарського виробництва, його ризиковістю, тривалими строками отримання прибутку, великою значимістю для держави аграрного виробництва.

Слід також зазначити, що норма права, викладена в п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), форма якого затверджена Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №5 від 17 січня 2000 року, відповідно до якої у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) зобов`язання сторін припиняються відповідно до чинного законодавства, є відсильною, але, як зазначалось раніше, чинним законодавством не передбачена як самостійна підстава для припинення договору оренди зміна статусу предмета оренди та сторін та / або недійсність сертифіката на право на земельну частку (пай) після виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Крім того, наявність права оренди спірної земельної ділянки за орендарем ПрАТ «АПК-Інвест» було визнано на підставі вищевказаного рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.Згідно з ч. ч. 1- 3 ст. 410 ЦК України землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом. Землекористувач зобов`язаний ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що право оренди ПрАТ «АПК-Інвест» земельної частки (паю), а в наступному земельної ділянки, виділеної в натурі та переданої у власність, без достатньої правової підстави було порушено її власником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які уклали договір про надання (встановлення) права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з кадастровим номером :40:000:0067 площею 4,0029 га (рілля), та не визнають право оренди позивача шляхом припинення в односторонньому порядку орендних правовідносин.

Статтею 16 ЦК України гарантується право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Оскільки судом встановлено, що договір емфітевзису щодо земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0067 площею 4,0026 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суперечить вимогам вищенаведених актів цивільного законодавства, вказаний правочин має бути визнаний недійсним. А отже, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в цій частині та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0067 площею 4,0026 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за яким зареєстровано 02.10.2020 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області за № 38530744.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

З абзацу 2 частини 3 статті 26 вказаного Закону випливає, що скасування державної реєстрації прав можливе на підставі судового рішення.

Так, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

З наведеної норми права вбачається необхідність окрім визнання договору недійсним також припинити речове право, зареєстроване за № 38530744, яке виникло на підставі договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . А отже, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АПК-Інвест» необхідно стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1051 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264 - 265, 268, 273, 354, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Визнати недійсним договір емфітевзису щодо земельної ділянки з кадастровим номером :40:000:0067 площею 4,0026 га, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за яким зареєстровано 02.10.2020 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Костянтинівською районною державною адміністрацією Донецької області за № 38530744.

Припинити речове право, зареєстроване за № 38530744, яке виникло на підставі договору емфітевзису, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1051 (однієї тисячі п`ятдесяти однієї) гривні 00 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення повного рішення суду 02 березня 2021 року.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами ЦПК України, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «АПК-Інвест», місцезнаходження: Донецька область, Покровський район, с. Рівне, вул. Шопена, 1-а, ; відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя