Справа № 308/6970/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, Орган опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів,-

встановив:

17.07.2020 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_2 , визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, але сума щомісячного платежу не повинна бути меншою, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.09.2011 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Нижньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 16.

Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначає, що протягом останнього року сімейне життя між ними погіршилось, вони втратили почуття любові один до одного. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, через що виникають постійні сварки вдома, свідком чого є їх малолітня дитина. Неодноразово вони намагались говорити один з одним про їхні сімейні проблеми, однак результатів це не дало. Відповідач протягом тривалого часу матеріально не забезпечую дитину, всі фінансові витрати лягли на неї. З початку січня 2020 року вони проживають в напруженій атмосфері, а 08.07.2020 відповідач спільно з їхньою малолітньою дитиною, без попередження та без її згоди спромігся виїхати до своїх батьків у Львівську область, про що їй стало відомо від його мами в телефонній розмові. Відповідач категорично відмовляється в будь-якій формі та спосіб спілкватися з нею, та забороняє їхній малолітній донечці.

У судове засідання позивачка не з`явилася.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зокрема шляхом надіслана судових повісток та розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі Судова влада України.

Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зокрема шляхом надіслання судової повістки та розміщення відповідного повідомлення на вебпорталі Судова влада України.

На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

24.09.2011 Нижньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що у книзі реєстрації шлюбів зроблено запис №16. Прізвище після одруження: чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_1 . Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 24.09.2011.

У даному шлюбі у подружжя народилася: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася і подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам позивачки, а відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Судом не встановлено наявність спору між батьками (позивачем та відповідачкою) щодо визначення місця проживання їх доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача щодо залишення проживання дитини з матір`ю - відповідачкою ОСОБА_1 .

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За твердженням позивачки, висловленому в позовній заяві, між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач протягом тривалого часу матеріально не забезпечую дитину, всі фінансові витрати лягли на позивачку ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене, вимога позивачки про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

За ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 56, 105, 110, 112, 115 СК України, суд

ухвалив:

Шлюб укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 24.09.2011 року Нижньояблунською сільською радою Турківського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 16 - розірвати.

Дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 03.05.2012) залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ), місце реєстрації та фактичне місце проживання АДРЕСА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в 3000 /три тисячі/ гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду 17.07.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ), місце реєстрації та фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , сплачений позивачкою судовий збір в сумі 1681 /тисячу шістсот вісімдесят одну/ гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, в порядку ст. 284 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов