Справа № 450/262/19 Провадження № 2/450/283/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участі представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні квартирою,-

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача) :

з листопада 2009 року позивач та відповідач проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та побут. В липні 2011 року перед офіційним одруженням, вони вирішили придбати квартиру в новобудові за адресою АДРЕСА_1 . Купівля відбувалась шляхом укладення договору про купівлю акцій на майбутню квартиру. Оплата акцій відбувалась за їх спільні кошти. 03.09.2011 року Львівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, між ними було зареєстровано шлюб. Після виплати всієї суми за вищевказаним договором про купівлю акцій, 04.07.2012 року відповідач оформив на своє ім`я право власності на спірну квартиру, тобто набув право власності перебуваючи у шлюбі. З 2014 року сторони та їх син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають зареєстроване місце проживання у спірній квартирі, де і проживали разом. Також за час шлюбу було придбано автомобіль «Mazda 2», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1498 см. куб, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я відповідача. Приблизна вартість автомобіля складає 8 000 доларів США, що еквівалентно 216 000 грн. 30 травня 2018 року Пустомитівським районним судом шлюб між сторонами був розірваний. Перед розірванням шлюбу відповідач забрав ключі від спірної квартири і не дозволяє їй з сином там жити. Просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з листопада 2009 року, провести поділ майна подружжя, шляхом визнання за сторонами права власності на Ѕ частку квартири та Ѕ частку автомобіля та зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 в доступі до квартири.

Позивачка та її представник у судове засідання 04.02.2021 року не з`явились, 26.10.2020 року представник позивачки подав заяву про залишення позову без розгляду та в наступні судові засідання ні позивачка, ні її представник не з`являлись, хоча про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не з`явився, проте ним було подано до суду відзив, в якому вказано, що він визнає позовні вимоги частково, щодо поділу автомобіля не заперечує, у задоволенні позовних вимог, щодо встановлення факту спільного проживання, поділу квартири та усунення перешкод у її користуванні просить відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог щодо поділу квартири відмовити, визнала позовні вимоги, які стосуються автомобіля та вказала наступне. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначає, що в період з листопада 2009 року по 03.09.2011 року, сторони проживали однією сім`єю, однак ОСОБА_2 не надала жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх слів, а лише зазначила, що ця обставина може бути підтверджена свідченнями свідків. На недоведеність позивачем своїх позовних вимог зазначає, що сам факт того, що між ними у вказаний період часу були наявні стосунки, та іноді, вони тимчасово мешкали в одному приміщені не говорить про те, що між ними існували стосунки притаманні сім`ї, і що вони її створили. Так само вказані обставини жодним чином не підтверджують того, що майно набуте обома особами у вказаний період є спільно набутим. Зазначає, що кошти за які була придбана вищевказана квартира були особистими коштами відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується копіями квитанцій про переказ коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рахунок ОСОБА_3 та звітами фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » за 2009 рік. Також вказує, що кошти які були перераховані з рахунку ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_3 були отримані з метою ведення підприємницької діяльності та в 2013-2014 роках були повернуті ОСОБА_2 . Просили допитати в судовому засіданні свідків для повного та всебічного розгляду справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

29.01.2019 року запит щодо доступу до персональних даних; 12.02.2019 року відповідь на запит; 13.02.2019 року ухвала про відкриття провадження; 28.03.2019 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; 14.05.2019 року заява позивачки про перенесення розгляду справи; 02.07.2019 року клопотання відповідача про відкладення розгляду справи; 02.07.2019 року клопотання про приєднання доказів; 06.08.2019 року клопотання позивачки про перенесення розгляду справи; 18.10.2019 року клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи; 26.11.2019 року заява про відкладення розгляду справи; 23.01.2020 року відзив на позовну заяву; 12.02.2020 року відповідь на відзив; 18.02.2020 року заява відповідача про ознайомлення з матеріалами справи; 25.02.2020 року клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи; 25.02.2020 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 07.04.2020 року заява представника позивачки 23.04.2020 року заява про виклик свідків; 18.09.2020 року клопотання позивачки про витребування доказів; 20.10.2020 року заява про долучення документів; 23.10.2020 року заява позивачки про ознайомлення з матеріалами справи; 26.10.2020 року заява представника позивача 12.11.2020 року заява про долучення доказів; 02.02.2021 року заява позивачки про повідомлення щодо розгляду справи.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що представником позивачки 26.10.2020 року було подано заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав таку заяву.

Оскільки дана заява про залишення позову без розгляду від представника позивачки надійшла до суду під час судового розгляду, після допиту свідків по справі та перед дослідженням письмових матеріалів, суд вважає, що у даному випадку вказана заява не підлягає задоволенню.

Згідно вимог, встановлених ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачка ОСОБА_2 просить встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 у період з листопада 2009 року, у зв`язку з чим, згідно положень ст.74 СК України визнати їхньою спільною сумісною власністю, та на підставі ч.1 ст.70 СК України провести між ними поділ у рівних частках квартири за адресою АДРЕСА_1 та автомобіля «Mazda 2», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1498 см. куб, д.н.з. НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи зазначені вимоги позивачка зазначає, що вказане майно (квартира) належить відповідачу відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності від 04.07.2012 року, вказана квартира була придбана шляхом укладення договору про резервування квартири та порядок погашення облігацій від 26.07.2011 року та набуте ним за їхні спільні грошові кошти у період спільного проживання.

Факт спільного проживання з відповідачем позивачка мала намір обґрунтувати тільки поясненнями свідків, про що вона вказала в позовній заяві.

Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання, позивачка ОСОБА_2 суду не надала, а відповідач ОСОБА_3 обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, заперечує, що вбачається зі змісту його відзиву на позовну заяву та спростовується показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які вказали, що сторони періодично проводили час разом, проте спільним побутом пов`язані не були та кошти за які відповідач придбав квартиру були його особистими коштами.

Оцінюючи доводи та докази позивача на підтвердження позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання та поділу майна суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Кошти, що не підлягають поділу: ті, які покладені на рахунки в банках до укладення шлюбу, були отримані в результаті укладенні договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інші у відповідності до ст. 57 СК України.

При цьому в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз`яснено для врахування судами, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, права зазначених установ не зачіпаються.

Таким чином, незалежно від джерел походження, кошти, які перебувають на розрахункових рахунках кожного з подружжя, які були покладені під час шлюбу (та не були отримані в результаті укладення договору дарування, спадкування, як премія, нагорода, стягнена моральна шкода за рішенням суду, страхові суми та інші відповідно до ст. 57 СК України) підлягають поділу у рівних частках.

За змістом ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України,суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Так, як вказує позивачка ОСОБА_2 та підтверджується матеріалами справи, вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 03.09.2011 року, який був розірваний рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.05.2018 року.

Укладення договору про резервування квартири та порядок погашення облігацій відбулося 26 липня 2011 року, яким було закріплено за ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Згідно вказаного договору сторони домовились, що для придбання квартири та проведення розрахунків за квартиру, інвестор ( ОСОБА_3 ) повинен купити пакет облігацій, що дає право на отримання 100% загальної площі квартири. Передача облігацій забудовника здійснюється шляхом їх перерахування з рахунку у цінних паперах інвестора на рахунок у цінних паперах Забудовника. Право власності на квартиру переходить до інвестора після зарахування облігацій на рахунок у цінних паперах Забудовника.

Також 26.07.2011 року між ОСОБА_3 та ТзОВ «Максимум-Капітал» було укладено договір про відкриття рахунку у цінних паперах № 3-106 , 27.07.2011 року між ТзОВ «Максимум-Капітал» та ОСОБА_3 було укладено договір доручення на купівлю цінних паперів та 27.07.2011 року було укладено договір між ПП «Гал-Експресія» та ОСОБА_3 купівлі - продажу цінних паперів. Таким чином, як вбачається з наданих суду документів, укладення вищевказаних договорів було здійснено відповідачем до укладення шлюбу з ОСОБА_2 та дані обставини не були спростовані позивачкою по справі ОСОБА_2 .

Позивачкою ОСОБА_2 не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вони з ОСОБА_3 з листопада 2009 року проживають разом та маю спільні кошти на прожвання, її посилання на перерахунок коштів зі свого рахунку на рахунок відповідача, для оплати внесків по квартирі спростовуються поясненнями відповідача ОСОБА_3 , який не заперечує, що ОСОБА_2 переказувала кошти на його рахунок 19.05.2011 року, проте оплату за іменні цільові облігації по квартирі він здійснював у період 01.08.2011 року по 05.08.2011 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи, тобто після спливу трьох місячного часу після її переказу. Також суд бере до уваги пояснення відповідача, що вказані кошти позивачка ОСОБА_2 перераховувала йому в цілях ведення підприємницької діяльності та у період з 2013 року по 2014 рік вони були повернуті позивачці, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями та не спростовані позивачкою та її предстаником.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою було долучено копію договору про резервування квартири та порядок погашення облігацій від 26.07.2011 року укладеного між ПП «Гал-Експресія» та ОСОБА_3 та позивачка зазначає, що порядок погашення облігацій для покупки квартири АДРЕСА_1 здійснювався за їх спільні кошти.

Вказані твердження позивачки, щодо придбання вищевказаної квартири за спільні кошти під час їх фактичного проживання без реєстрації шлюбу спростовуються пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та підтвердженими доказами відповідача, щодо наявності у нього власних коштів для придбання квартири. Даний факт, щодо наявності у відповідача власних коштів підтверджується зокрема: звітами фізичної особи - підприємця « ОСОБА_3 » за 2009 рік та другий квартал 2010 року, яким підтверджується його загальний заробіток на суму 950 528, 01 грн.; платіжними дорученнями про отримання коштів на рахунок ОСОБА_3 від ОСОБА_5 за період з 2010 року до одруження з ОСОБА_2 на загальну суму 756 210, 64 грн.; платіжними дорученнями про отримання на коштів від ОСОБА_6 за період з 2010 року до одруження з ОСОБА_2 на загальну суму 452 978, 27 грн. Зазначені платіжні документи та звіти фізичної особи підприємця були долучені відповідачем до матеріалів справи та містяться у ній.

Оцінюючи надані позивачкою докази, суд враховує також висновки, викладені у наведеній вище Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року за змістом якої факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачкою в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з листопада 2009 року, а тому задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити.

Крім того, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст.74СК України вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Щодо позовних вимог позивачки про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним, права власності на Ѕ частку автомобіля марки «Mazda 2», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1498 см. куб, д.н.з. НОМЕР_1 , суд зазначає наступне. Оскільки, вказаний автомобіль був придбаний сторонами у 2013 році, тобто під час перебування у шлюбі та дана позовна вимога визнається відповідачем, даний факт не потребує доказування та вказане майно необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 60, 61, 69, 70, 71, 74, 110, 112 СК України, ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 200, 265, 352 ЦПК України,

ухвалив :

позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на Ѕ частку автомобіля марки «Mazda 2», 2011 року випуску, об`єм двигуна 1498 см. куб., д.р.н. НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 912,75 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 11.02.2021 року.

СуддяД. А. Кукса