У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2021 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Драч Ю.І., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 296/11189/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .

23.02.2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю виконавчого округу Житомирської області Волковій Євгенії Олегівні реалізовувати арештоване майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 .

12.03.2021 року ОСОБА_1 подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову (додаткове) в якому заявник просить суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок боргових зобов`язань відповідача ОСОБА_2 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Волковою Є.О. відкрито виконавчі провадження ВП №63328555 та ВП № 63614233. В межах даних виконавчих проваджень приватним виконавцем в листопаді та грудні 2020 року накладено арешт на спірну квартиру та призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 також зазначає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки куплена за час перебування у шлюбі з відповідачем та з листа ДП «СЕТАМ» їй стало відомо, що вказана квартира примусово реалізовується та виставлена для проведення електронних торгів, які відбудуться 25 березня 2021 року.

Суд, вивчивши матеріали заяви, дійшов наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 04.01.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 296/11189/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Житомирського апеляційного суду від 22.02.2021 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О. задоволено. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 04.01.2021 року скасовано.

Відповідно до частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною третьою статті 150 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

За змістом частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 № 9 надані наступні роз`яснення щодо застосування інституту забезпечення позову розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, обґрунтуванням співмірності виду забезпечення позову, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд лише встановлює, чи може невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, чи є обраний ним спосіб захисту співмірним із заявленими позовними вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Так, позивач не обгрунтувала у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у справі про поділ майна подружжя з огляду на те, що спірна квартира була передана в іпотеку на забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором. Не зазначено чи знала позивач про виникнення боргових зобов`язань відповідача та чи давала вона згоду на передачу майна в іпотеку, оскільки на час укладення кредитного договору позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, а відтак позивач могла знати та усвідомлювати ризики невиконання її чоловіком зобов`язань за кредитним договором, зокрема можливість примусової реалізації спірної квартири на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

У заяві про забезпечення позову заявник підтверджу той факт, що спірна квартира є предметом іпотеки за кредитним договором, укладеним між відповідачем ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» 27.12.2007 року, право вимоги за яким набуло ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та те, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість у сумі 23282.33 доларів США за кредитним договором від 10.07.2006 року та 26082.39 доларів США за кредитним договором від 27.12.2007 року.

За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача цього нерухомого майна, навіть якщо до його відома не була доведена інформація про обтяження цього майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у такому обсязі і на таких умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. До того ж, за змістом частини четвертої статті 65 СК України договори кредиту та іпотеки, укладені в інтересах сім`ї, створюють обов`язки для обох із подружжя. Позивач не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що договір іпотеки був укладений ОСОБА_2 всупереч інтересам сім`ї і не ставила питання про визнання його недійсним.

Також, слід звернути увагу на те, що відповідачем тривалий час не виконується рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, яке на даний час перебуває на примусовому виконанні.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Так, арешт майна, яке перебуває на реалізації порушує права ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як стягувача у виконавчому провадженні.

Дослідивши матеріали заяви, обставини, доводи викладені у заяві, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі № 296/11189/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Волкова Євгенія Олегівна про визнання права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ю. І. Драч