Справа № 463/2277/20 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/450/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника Львівської міської ради Гасюк Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 463/2277/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , Львівська міська рада про визнання права на проживання та користування квартирою, зобов`язання укласти договір житлового найму,-

в с т а н о в и в :

13.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, який у подальшому уточнив та просить ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право на проживання та користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати ЛРА ЛМР укласти з ним договір житлового найму цієї квартири.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він з дружиною ОСОБА_2 з 1990 року опікувалися ОСОБА_3 та її бабцею ОСОБА_4 , яка була основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 . З 2004 року почали проживали у спірній квартирі постійно як одна сім`я з ініціативи ОСОБА_3 , вважали себе членами сім`ї ОСОБА_3 , яка потребувала постійної фізичної допомоги та догляду. У 2017 році ОСОБА_3 померла і він з дружиною ОСОБА_5 до цього часу проживають у спірній квартирі, оплачують комунальні послуги, підтримують квартиру у належному стані. На неодноразові звернення до Личаківської РА про узаконення свого житлового права на квартиру їм було відмовлено, як і відмовляли при житті ОСОБА_3 .

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. В апеляційній скарзі зазначає, вважає рішення незаконним, таким, що підлягає скасуванню. Звертає увагу, що відповідно до ст.64 ЖК України у осіб, які вселилися до наймача за його згодою, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем, вели спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Посилається на ст.65 ЖК, якою зазначено, що особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування житловим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Суд зазначених вимог закону не врахував, тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника Личаківської РА Башти Г.І., які дані суду 20.09.2021 року, пояснення представника ЛМР -Гасюка Т.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кісь О.Р., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала родині ОСОБА_4 , 1914 р.н. на підставі рішення виконкому Сталінської райради депутатів трудящих від 30.10.1953 року та виданого на його основі ордеру на зазначену квартиру на 3-х осіб. Квартира складається із 2-х кімнат площею 43,9 кв.м та кухні (а.с.18). Основним квартиронаймачем була ОСОБА_4 .

Згідно довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири, а також довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки у вказаній квартирі з 10.02.1962 року зареєстрована внучка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , 1959 р.н.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 13.02.2001року (а.с.78).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 28.09.2017 року. (а.с.80).

Ще при житті ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 з 1994 року допомагали фізично та матеріально сім`ї ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_7 була особою перестарілого віку, хворіла на серцево-судинні захворювання і потребувала сторонньої допомоги. Внучка ОСОБА_5 не могла надавати допомогу бабці, оскільки сама була хвора на серцево-судинні захворювання, тяжко пересувалася, оскільки мала проблеми із хворобою ніг і сама потребувала як фізичної так і матеріальної допомоги. Сім`я ОСОБА_6 в цей період часу 90-х років перебувала у тяжкому фінансово-матеріальному становищі, а тому позивач разом із дружиною завжди були поруч із цією родиною та надавали як фізичну так і матеріальну допомогу не тільки у харчуванні, але у придбанні медикаментів, оплаті комунальних послуг та в інших потребах. Позивач ОСОБА_1 разом із дружиною та при підтримці своєї родини займалися похованням як ОСОБА_4 так і її внучки ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвами про поховання, які видані на прізвище ОСОБА_1 . На прізвище позивача ОСОБА_1 видано Лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , а також Договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 28.09.2017 року, квитанція про оплату за послуги з поховання ( а.с.16,81-83).

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_2 та сім`єю були зареєстровані по АДРЕСА_2 (а.с.13) , що знаходиться у близькій відстані від вул.Вишенського, де проживала родина ОСОБА_6 , у 2004 році на прохання ОСОБА_3 , яка залишилася одинокою та без родини, а також потребувала сторонньої допомоги через хворобу ніг (не могла самостійно пересуватися), позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 переселилися на постійне місце проживання до ОСОБА_3 , де стали проживати однією сім`єю, разом вели господарство, мали спільний бюджет та одночасно допомагали фізично ОСОБА_3 у її потребах і займалися її лікуванням, а в подальшому похованням. Після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Зазначене відповідає фактичним обставинам справи, оскільки 20.03.2020 року ЛКП «Господар» видало припис на ім`я позивача про виселення із спірної квартири, вважаючи, що такий поселився самовільно. (а.с.103,105).

На протязі шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач разом із дружиною подали заяви до Третьої Львівської ДНК про прийняття спадщини. Листами від 30.11.2017 року нотаріус рекомендувала надати докази про перебування у родинних відносинах із ОСОБА_3 або ж звернутися в суд, що і позивач зробив (а.с.146,147).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що була відсутня письмова згода наймача та членів його сім`ї на вселення позивача до спірної квартири, а також відсутня реєстрація за адресою АДРЕСА_1 .

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

За приписами ст.43 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставу закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.9 Житлового кодексу УРСР (далі по тексту ЖК) ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Предметом договору найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок ( ч.1 ст.63 ЖК).

Відповідно до ч.1,2 ст.64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч.2 ст.65 ЖК особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Із матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 дійсно проживали разом із ОСОБА_3 , що підтверджується копіями квитанціями про придбання ліків, продуктів (а.с.85-94); копіями нотаріально посвідчених довіреностей від 08.08.2017 р. (а.с.96, 97 126-132), де ОСОБА_3 уповноважувала позивача отримувати у відділенні поштового зв`язку належну їй пенсію, а також уповноважувала бути представником з питань приватизації спірної квартири, копією медичної картки ОСОБА_3 , яка була у його віданні (а.с.133-140), фото світлинами спільного відпочинку (а.с.142), копіями квитанцій та товарних чеків придбання будівельних матеріалів для квартири (а.с. 148-161), а також нотаріально посвідченими поясненнями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.189), копіями квитанцій про сплату заборгованості за житлово-комунальні послуги, які допустила ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх вселення у квартиру АДРЕСА_1 у грудні 2004 року ( до дня смерті ОСОБА_3 , 1959 р.н) підтверджується рішенням Франківського районного суду м.Львова від 15 вересня 2021 року, яке набрало законної сили та було надано в суді апеляційної інстанції представником позивача 20.09.2021 року.

На питання колегії суддів до представника Личаківської РА м.Львова адвоката Башта Г.І., остання повідомила, що Личаківська РА повідомила про дане рішення Львівську міську раду і воно має бути оскаржене. Зазначене підтверджується листом Личаківської РА на ім`я директора юридичного департаменту ЛМР та листом-відповіддю Юридичного департаменту на ім`я голови Личаківської РА. Незважаючи на строки подачі апеляційної скарги, визначені ЦПК, листом Львівського апеляційного суду від 17.12.2021 року за № 03.08/1216/2021 підписаного заступником голови суду станом на 17.12.2021 року апеляційна скарга на рішення Франківського районного суду м.Львова від 15.09.2021 року у справі № 465/6621/21 за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заінтересована особа- ЛМР про встановлення факту, що має юридичне значення на розгляді Львівського апеляційного суду не перебуває. (додано до матеріалів справи).

Представник третьої особи за довіреністю Львівської міської ради Гасюк Т.Б. в суді апеляційної інстанції 20.12.2021 року суду пояснив, що про справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту, яка розглядалася у Франківському районному суді м.Львова та по якій 15.09.2021року ухвалено рішення, ЛМР було відомо ще до постановлення рішення, тобто до 15.09.2021 року та про прийняте рішення стало відомо відразу, оскільки таке мало оскаржуватися в апеляційну інстанцію.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.106 ЖК повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача.

Враховуючи те, що ще при житті ОСОБА_3 неодноразово зверталася у Личаківську РА, ЛКП «Господар» про зміну договору найму та визнання її наймачем спірної квартири після смерті бабці ОСОБА_4 , однак їй в цьому відмовляли, що підтверджується листами-відповідями на її зверненнями (а.с.19,144), надалі було відмовлено у приватизації спірної квартири, в подальшому відмовлено у визнанні членом сім`ї ОСОБА_1 , однак судом першої інстанції встановлені фактичні обставини справи та рішенням Франківського районного суду м.Львова від 15.09.2021 року встановлено факт вселення та проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , а фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 , зазначене не суперечить Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». При житті ОСОБА_3 не ставила питання про виселення сім`ї ОСОБА_1 , а, навпаки, згідно доказів, що мають місце, позивач з дружиною вселилися за наполяганням ОСОБА_3 , що не потребувало письмової для цього згоди останньої.

Згідно з ч.1,2,6 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до практики ЄСПЛ поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають. Чи є конкретне місце житлом, яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме-від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем ( рішення у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004, заява № 58255/00).

Враховуючи достатність, належність та достовірність наданих позивачем доказів, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,-суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційнгу скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 17 грудня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право на проживання та користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_3 договір житлового найму квартири АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст..ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк