Справа № 295/3307/20
"14" грудня 2021 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Адамовича О.Й.,
за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою від 19.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
14.12.2021 року від представника позивача адвоката Хоменка С.О. надійшло письмове клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 14.12.2021 року за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити (а.с.192).
Інші учасники справи в судове засіданні не з`явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлялися, причини неявки суду не повідомили.
Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 в рівних частках, а саме по 1/3 (а.с.8-10).
На звернення позивача 19.08.2019 року головним спеціалістом відділу державного екологічного нагляду (контролю) земельних ресурсів державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу Мельником А.М. був складений акт обстеження земельної ділянки та здійснено відбір проб ґрунту для встановлення ймовірного забруднення земельної ділянки площею 1,8 кв.м. (а.с.12-13).
28.08.2019 року спеціалістами Державної екологічної інспекції Поліського округу був складений протокол №13/19/1 про вимірювання показників складу та властивості ґрунтів, відповідно до якого виявлено перевищення вмісту амонію у відібраних пробах, що свідчить про забруднення ґрунту фекаліями (а.с. 14).
За результатами протоколу було здійснено розрахунок (розмір шкоди, зумовленої забрудненням земельної ділянки через порушення природоохоронного законодавства) в межах населеного пункту АДРЕСА_1 . Загальна сума шкоди становить 337,23 грн. (а.с 20-21).
09.10.2019 року спеціалістами Департаменту із залученням фахівців Житомирського міського управління Держпродспоживслужби в Житомирській області було здійснено комісійний виїзд для візуального обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 з фотофіксацією та складено відповідний акт (візуального обстеження).
У вказаному акті зазначено, що на момент візуального обстеження ділянки, власник житлового будинку, користувач земельної ділянки по АДРЕСА_2 був відсутній, але доступ до надвірної вбиральні було забезпечено квартиронаймачем. Під час візуального обстеження земельної ділянки встановлено, що земельна ділянка площею 0.0550 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності громадян. Дворова вбиральня сусідів розташована по межі земельної ділянки на відстані приблизно 12 метрів від стін житлового будинку АДРЕСА_3 . Взявши до уваги лист державної екологічної інспекції Поліського округу від 27.09.2019 щодо забруднення земельної ділянки по АДРЕСА_2 вбачається, що при влаштуванні вигрібної ями дворової вбиральні не застосовані конструкції, що запобігають фільтрації фекальних стоків у ґрунт. В свою чергу, це призвело до забруднення ґрунту та розповсюдженню неприємного запаху. Відповідно до вимог п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» допустима відстань від житлового будинку до дворової вбиральні - 20м (таблиця 6.7). Крім того, комісією при огляді встановлено розташування будівлі (сарай) по АДРЕСА_4 , яка також встановлена по межі земельної ділянки. Для розв`язання спірних питань між власниками/користувачами земельних ділянок застосовується положення Земельного кодексу України, зокрема ст. 103 цього кодексу Зміст добросусідства власники та користувачі земельних ділянок зобов`язуються обирати такі способи їх використання, за яких власникам, користувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (в тому числі затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до вимог пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1.0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, або взаємоузгоджене водовідведення, згідно з вимогами державним будівельних норм (а.с.24-25).
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачі розмістили свою дворову вбиральню з порушенням державних будівельних норм, санітарних умов таким чином, що вміст розливається по її земельній ділянці та створює їй перешкоди, у зв`язку з чим просила зобов`язати їх знести вказану вбиральню.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Право власності має захищатися лише при доведеності факту його порушення діями відповідача, створенні власникові з боку третіх осіб перешкод у здійсненні ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Згідно з ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
За положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №6-1721цс16.
Разом з тим, суд зазначає, що знесення об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 в справі №6-1721цс16.
Суд зазначає, що згідно відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, складовою частиною об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 є туалет літ "У". Позивачем не надано доказів, що він збудований самочинно і на момент будівництва порушував будівельні норми.
Позивачем не надано суду жодних доказів щодо звернення до відповідних державних органів у сфері містобудівної діяльності щодо наявності самочинного будівництва.
Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 6-129цс17.
У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд констатує, що під час розгляду справи позивачем не заявлено клопотань про призначення експертизи.
Суд звертає увагу, що зміст позовної (уточненої) заяви не містить чіткого визначення місця розташування вбиральні, її адреси тощо.
Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено можливість застосування такої крайньої міри як знесення споруди, і що позивачем використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, в т.ч за порушення будівельних норм.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про знесення об`єкту нерухомого майна слід вважати необґрунтованими, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів моральної шкоди підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Позивач є людиною похилого віку та змушена звертатися до суду для захисту її прав. Внаслідок протиправних дій відповідачів вона зазнала тривалих душевних страждань, постійного хвилювання.
Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно ч.5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.
У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги /регрес).
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі №703/2200/15-ц.
Отже, співвласники перед третіми особами несуть солідарну відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності, настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Враховуючи те, що відповідачами через неналежний догляд за своєю власністю (туалетом) порушено право власності позивача шляхом створення перешкод у користуванні земельною ділянкою (витік нечистот, неприємний запах), в результаті чого позивач тривалий час зазнає душевних страждань, постійного хвилювання, вимога про відшкодування завданої моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 5000грн., та підлягає стягненню солідарно з боржників.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами статті 137 ЦПК України визначено, що з витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Хоменко Сергій Олександрович, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг №28/06 від 28.06.2019 року та ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ЖТ №088117.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, адвокатом Хоменком С.О. подано до суду квитанцію від 03.09.2019 року про сплату позивачкою 5976,10грн. (а.с. 30).
Відповідачі будь-яких заяв по справі, а також заперечень щодо розміру судових витрат не подавали.
Таким чином вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з того, що в задоволені вимоги про знесення туалету відмовлено, щодо стягнення моральної шкоди позов задоволено частково, а тому присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі пропорційно розміру задовлених вимог 1992,03грн. в рівних частинах з кожного із співвласників (відповідачів), а саме по 664,01грн..
З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача також підлягає судовий збір в розмірі 2102,00 грн. в рівних частинах, а саме по 700грн. 66 коп..
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в рівних частках по 700грн. 66 коп з кожного.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати за надану правничу допомогу в рівних частках по 664грн. 01коп. з кожного .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП не відомий.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий.

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 22.12.2021.