РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Зарютіна П.В., за участю секретаря судового засідання Олексієнко С.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справі №336/4577/21 пр.№ 2/336/3447/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дітей.

Свої вимоги мотивувала тим, що 12.07.2017 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Олександрівським районним у м.Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №201. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх детій - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народились ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від часу народження діти постійно проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання позивача. В серпні 2020 відповідач пішов із сім`ї, діти залишилися проживати з позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2021 шлюб між сторонами був розірваний. Вподальшому позивач звернулась до відповідача із пропозицією укласти договір про участь батьків у вихованні та утриманні дітей, однак відповідач відмовився від нього.

Віт самого народження синів, позивач знаходиться з ними, добросовісно виконую свої батьківські обов`язки, піклуюся про їх здоров`я та гармонійний розвиток. Позивач є найближчою людиною для своїх дітей. В силу свого віку діти є дуже прив`язаними до неї, у них існує дуже сильний емоційний та душевний зв`язок.

Позивач має місце постійного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання характеризується позитивно. В квартирі, де проживає вони з дітьми, створені всі належні житлово-побутові умови для проживання дітей.

Враховуючи вік дітей та той факт, що сини від народження живуть саме із позивачем, остання вважає, що вони особливо потребують спілкування із матір`ю. Як жінка, вона має більше можливостей та навичок із забезпечення нормального побуту синів, їхнього харчування, дотримання норм гігієни тощо. Крім того, позивач має всі можливості для створення належних умов для виховання та розвитку синів.

На підставі викладеного позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Ухвалою суду від 15.06.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові та просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в судове засідання не з`явився, 16.09.2021 надав заяву «про складення висновку» та відповідно до якої просив розглядати справу без участі його представника.

Крім того, відповідно до вищезазначеної заяви «про складення висновку» питання щодо надання суду висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх 15.09.2021 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністраці Запорізької міської ради по Олександрі вському району. За результатами розгляду комісією прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з їх матір`ю, ОСОБА_1 .

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання був належним чином повідомлений, причина неявик суду не відома.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі з 22.07.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.05.2021 було розірвано.

Як вбачається з відповідних свідоцтв про народження, батьками малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько - ОСОБА_2 , та мати - ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.2 ст.78, ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

При цьому судом не виявлено та не встановлено таких виключних обставин, які за змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року давали б підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір`ю.

Наявні в матеріалах справи докази вказують на відсутність таких виключних обставин, в тому числі і на відсутність обставин, передбачених ч.2 ст. 161 СК України, які б перешкоджали б передачі дитини для проживання її матері.

Більш того, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району за своїм висновком вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей сторін саме разом з матір`ю.

Відповідно до пояснень наданих у судовому засідання позивачем, малолітні діти на теперішній час не мають зареєстрованого у встановленому законом порядку місця постійного проживання.

Однак, відповідно до довідки, що видана головою правління ОСББ «Українська 34» Лиходід Ю.М., позивач по справі ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом із малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як вказує ч.4 ст.29 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Встановлено, що дійсним місцем проживання малолітніх дітей та їх матері на час ухвалення рішення є: АДРЕСА_1 .

Такий вибір позивачем місця свого проживання не суперечить положенням ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та не може бути підставою для обмеження її прав та свобод.

Вище перелічені обставини підтверджені належними письмовими доказами, які узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності.

Оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи та визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 161, 192 СК України, ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з їх матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: П.В.Зарютін