Провадження № 2/761/439/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретар: Кутіковій М.Г.,

за участі позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів: ОСОБА_3 ,

представників відповідача: Сотничка О.С. , Шкурай Н.М.,

представника третьої особи: Пучко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунальної організації «Київмедспецтранс», треті особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

19 листопада 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунальної організації «Київмедспецтранс» про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Під час слухання справи як треті особи було залучено - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» та ОСОБА_5 .

В позовних вимогах позивачі просили: стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 матеріальне відшкодування за ліки для лікування забитих в ДТП місць шийно-воротнікової зони в розмірі 500,00 грн.; за обстеження в лікарні швидкої допомоги в розмірі 139,00 грн., моральне відшкодування в розмірі 15 000,00 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що 20.04.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода з вини водія швидкої медичної допомоги - ОСОБА_5 . Вину ОСОБА_5 в порушенні ПДР України встановлено постановою суду. На день дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність швидкої медичної допомоги була застрахована в ПрАТ СК «Брокбізнес».

Позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля «Шевроле», державний номер НОМЕР_1 , який був пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді.

В даній пригоді ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Шевроле», державний номер НОМЕР_1 отримав тілесні ушкодження та поніс витрати на проведення рентгену в сумі 139,00 грн. та на придбання ліків в сумі 500,00 грн.

Також позивач зазначає, що він зазнав моральних страждань, які оцінив в сумі 15 000,00 грн.

В судовому засіданні, яке відбулось 25.03.2019 року до матеріалів справи було приєднано відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність власника автомобіля «Фіат», державний номер НОМЕР_2 була застрахована згідно з полісом №АК/7005029 із лімітом відповідальності 100 000,00 грн. за спричинення матеріальної шкоди та 200 000,00 грн. за спричинення шкоди здоров`ю. Крім того позивач ОСОБА_2 не заявляє будь-яких вимог до відповідача. Позивачі не надали доказів, що були витрачені кошти в сумі 500,00 грн. на придбання ліків, з чеку на 139,10 грн. не можливо встановити призначення платежу - проведення рентгену. Також представник зазначає, що витрати на лікування та проведення рентгену повинні бути відшкодовані страховою компанією. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди та розміру такої шкоди.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що відшкодувати шкоду в даному випадку має саме страхова компанія.

В судовому засіданні представник третьої особи - ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що в даному випадку на страхову компанію покладається обов`язок по сплаті всіх витрат позивача.

Представник третьої особи - ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив чи пояснення до суду не надходили.

У відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

А тому суд продовжив слухання справи у відсутність представника третьої особи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.04.2018 року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля швидкої медичної допомоги «Фіат», державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля «Шевроле», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Автомобіль «Шевроле», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_2 , як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 21.06.2018 року (справа №756/7319/18) ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Як зазначено в постанові суду, ОСОБА_5 20 квітня 2018 року об 11:40 год. в м. Києві на перехресті вул. Автозаводська та вул. Лугова, керуючи автомобілем швидкої допомоги марки «Fiat», номерний знак НОМЕР_2 , не виконав вимогу знаку 5.16 (напрямки руху по смугах), не зайняв при повороті на ліво відповідного крайнього положення, здійснив поворот ліворуч з середньої смуги для руху, яка дозволяє рух тільки прямо, виїхав на перехрестя не надавши дороги автомобілю, що рухався прямо в протилежному напрямку та допустив зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та тілесних ушкоджень останнього, тим самим порушив пункти 2.3.(б), 16.10 Правил дорожнього руху України.

Як вбачається з постанови, ОСОБА_5 свою вину в порушенні ПДР України визнав частково.

Постанова набрала законної сили.

Цивільна відповідальність власника автомобіля «Фіат», державний номер НОМЕР_2 - Комунальної організації «Київмедспецтранс» на день дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена ПрАТ «СК «Брокбізнес» згідно з полісом №АК/7005029 за умовами якого визначено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000,00 грн., за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза не встановлена.

23.04.2018 року уповноважений представник Комунальної організації «Київмедспецтранс» повідомив страхову компанію про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, що підтверджується довідкою Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 20.04.2018 року.

ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що йому 20.04.2018 року було проведено рентгенографію за що він сплатив 139,10 грн. Оригінал чеку позивач суду не міг надати, а копія, яка міститься в матеріалах справи є неякісною що позбавляє суд можливості встановити призначення платежу на суму 139,10 грн.

Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути 500,00 грн. витрачених на лікування, проте суду не було надано належних та допустимих доказів що позивач витратив вказану суму на придбання ліків.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив на підставі положень статей 1166, 1187 ЦК України стягнути матеріальну шкоду в повному обсязі з відповідача.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1 - 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В той же час, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із статтею 1 зазначеного Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За положеннями статті 3 зазначеного Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Стаття 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Крім того, за статтею 24.1 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Крім того, стаття 26-1 Закону визначає, що Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_1 звертався до страхової компанії про виплату коштів на лікування та обстеження, а також відшкодування моральної шкоди та йому в цьому було відмовлено.

Велика палата Верховного суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15 дійшла до висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі N 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Отже, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що позивачі звертались до страховика та він відмовив у виплаті страхового відшкодування, як і не встановлено, що в даному випадку відсутній обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому в даному випадку відсутні законом передбачені підстави для стягнення коштів з відповідача на користь позивача.

Так як суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі положень статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача та не підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 3-5,7-13,17, 43, 49,76-81,141, 258,262,264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд,

вирішив:

В позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунальної організації «Київмедспецтранс», треті особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08 лютого 2021 року

Суддя: Н.Г. Притула