Справа № 472/566/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2021 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого-судді Тустановського А.О.,

при секретарі Тарєлкіній Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, державного нотаріального архіву Миколаївської області, ОСОБА_2 , третьої особи: ОСОБА_6 , про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в Спадковому реєстрі,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2019 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, державного нотаріального архіву Миколаївської області, ОСОБА_2 , третьої особи: ОСОБА_6 , про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області померла її мати ОСОБА_7 . ЇЇ смерть було зареєстровано Покровською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 01 листопада 2018 року за актовим записом № 16.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зокрема житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , земельна ділянка для його обслуговування та чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,10 га, розташовані в межах території Покровської сільської ради.

За життя її матір ОСОБА_7 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю. Оригінал заповіту ОСОБА_7 передала позивачці.

На виконання вимог законодавства позивачка 13 лютого 2019 року подала заяву про прийняття спадщини за заповітом приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф., якою було заведено спадкову справу за № 21. Одночасно нотаріусом її було повідомлено про те, що заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 18 квітня 2013 року секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Ставніченко М.М. за реєстровим № 1 скасовано заповітом ОСОБА_7 , посвідченим 20 жовтня 2018 року секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Л.В. за реєстром № 16. Одночасно нотаріус надала їй для ознайомлення вказаний заповіт та його ксерокопію.

Ознайомившись з заповітом вона побачила, що цей заповіт підписаний не її матір`ю, а складений та підписаний від імені матері іншою особою, також вважає що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме - відсутній запис про місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Вважає, що заповіт є нікчемним, у зв`язку з чим з метою захисту своїх прав як спадкоємця за заповітом, вимушена звернутися до суду та просить суд встановити нікчемність заповіту, складеного та підписаного невідомою особою від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, посвідченого секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Любов`ю Володимирівною 12 жовтня 2018 року та зареєстрованого у Реєстрі для реєстрації заповітів за № 16, скасувати запис про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту, складеного та підписаного невідомою особою від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, посвідченого секретарем виконавчого комітетом Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Любов`ю Володимирівною 12 жовтня 2018 року та зареєстрованого у Реєстрі для реєстрації заповітів за № 16, та зобов`язати Державний нотаріальний архів Миколаївської області внести відповідну інформацію до Спадкового реєстру.

Ухвалою суду від 24.05.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Крім того, зазначеною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук Ольги Федорівни копію спадкової справи № 21, заведеної за фактом смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, від Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області наступні документи: копію рішення про покладення на секретаря виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Любов Володимирівни обов`язків/прав вчинення нотаріальних дій; витяг з реєстру для реєстрації нотаріальних дій Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області за жовтень 2018 року про реєстровий запис № 16 від 12 жовтня 2018 року; витяг з Алфавітної книги обліку заповітів Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області за жовтень 2018 року щодо заповіту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , посвідченого 20 жовтня 2018 року секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Л.В. за реєстром № 16; архівний примірник заповіту ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки та мешканки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, посвідченого 20 жовтня 2018 року секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Л.В. за реєстром № 16.

24.09.2019 року судом було постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою заборонено приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук Ользі Федорівні вчиняти дії з оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в тому числі, заборонити видавати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_5 в судовому засіданні суду пояснила, що її матір ОСОБА_7 не могла підписати заповіт, посвідчений 20 жовтня 2018 року, оскільки в неї не працювала права рука. ЇЇ матір ОСОБА_7 захворіла в 2016 році, в неї стався інсульт, тому вона жила у позивачки в м. Миколаєві, вона погано розмовляла, рухи були невпевнені, вона її кормила, оскільки та не могла тримати ложку. Інший заповіт підписаний не матір`ю. Потім її матір в 2017 році повернулася додому, оскільки не захотіла бути у неї.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просить задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Стаднічук А.І. в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає повністю, суду пояснив, в ході судових засідань було встановлено, що секретарем Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_8 вчинялися нотаріальні дії, а саме нею було посвідчено заповіт за місцем проживання ОСОБА_7 , але про це не було зазначено в заповіті та що, в свою чергу, є порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування затвердженого Наказам Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5, а саме п. 2.1 Розділу 2 Загальні правила вчинення нотаріальних дій. Тому вважає, що позов в частині встановлення нікчемності заповіту підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що заповіт посвідчений 20 жовтня 2018 року був складений бабусею ОСОБА_7 та підписаний нею. Заповіт був посвідчений секретарем Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, оскільки лікар ОСОБА_9 заборонив бабусю везти до смт. Веселинове Миколаївської області. Його бабуся ОСОБА_7 могла користуватися правою рукою, самостійно їла, він разом зі своєю матір`ю доглядали за нею після того, як в неї стався інсульт. Бабуся образилася на доньку ОСОБА_5 , оскільки остання забрала в неї пенсійну картку, вимагала гроші в сумі 10 000 грн., а також до неї не приїздила. ОСОБА_7 була адекватною, розуміла що підписує заповіт, який дійсно був підписаний нею.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити у позовних вимогах. У відзиві на позовну заяву зазначив, що померла спадкодавець ОСОБА_7 не могла прибути в приміщення органу місцевого самоврядування, як того вимагає ч. 1 п. 2.1. р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, а отже заповіт посвідчувався поза межами цього приміщення, але в посвідчувальному написі всупереч вимогам ч. 2 того ж пункту Порядку відсутній запис про місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Вважає довід про те, що померла не могла прибути до приміщення органу місцевого самоврядування виключно припущенням позивача ОСОБА_5 .. Записи в лікарні, надані позивачем, також самі по собі не можуть свідчити про те, що за станом здоров`я померла взагалі не має можливостей до самостійного пересування. В той же час, обмежені можливості пересування особи, ніяк не вказують на абсолютну неможливість з`явлення до приміщення органу місцевого самоврядування, оскільки є достатньо можливостей допомоги особам з обмеженою можливістю у пересуванні.

Представник відповідача Державного нотаріального архіву Миколаївської області в судове засідання не з`явився, але до суду від завідувача Державного нотаріального архіву Миколаївської області Шаталюк С. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника у зв`язку із завантаженістю у роботі та великою кількістю громадян під час прийому, просить прийняти рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи Капінос І.І. в судовому засіданні суду нічого не пояснював, будь-яких письмових пояснень суду також не надав, але вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що ОСОБА_7 він знає з дитинства, оскільки його матір дружила з останньою. Він 2-3 рази на місяць заходив до домоволодіння ОСОБА_7 .. Приблизно в середині вересня 2018 року він хотів прийти до ОСОБА_2 щоб відремонтувати автомобіль та перед тим як іти зателефонував йому, але останній повідомив, що ходив до Покровської сільської ради та до них має прийти нотаріус. Він так зрозумів, що нотаріус має прийти та скласти заповіт від імені ОСОБА_7 .. Він раніше перед цим приходив до бабусі ОСОБА_7 , яка була лежачою, в неї був інсульт, він це зрозумів тому, що у його матері теж був інсульт і вона була прикованою до ліжка. Прийшовши до ОСОБА_7 , вона йому жалілася на свою доньку ОСОБА_5 , яка до неї не приїздила, не доглядала за нею, а також забрала в неї пенсійну картку, коли остання знаходилася у неї в м. Миколаєві, а також говорила, що хоче щоб все дісталося ОСОБА_2 .. ОСОБА_7 розмовляла, але мова у неї була тягуча, за нею доглядав її онук ОСОБА_2 та його матір ОСОБА_6 , проживали вони втрьох. Він не пам`ятає якою точно рукою хвора ОСОБА_7 тримала в руці ложку. В той час, коли ОСОБА_2 в 2016 році перебував в лавах Збройних сил в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області, за ОСОБА_7 доглядала її донька ОСОБА_5 , яка забрала її до м. Миколаєва на деякий час. ОСОБА_5 знає оскільки вона приїжджала до ОСОБА_7 .. ОСОБА_7 померла через 5-6 місяців, тобто після вересня 2018 року.

Суд, заслухавши сторін та представників сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 06 вересня 2017 року по справі 6-2424цс16, спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України.

Загальні норми цивільного законодавства застосовуються в тому випадку, коли спірні правовідносини не врегульовано спеціальною нормою.

Так відносини щодо недійсності або нікчемності заповіту регулюються положеннями ст. 1257 ЦК України, як спеціальною нормою законодавства, а також субсидіарно нормами Главою 16 Розділу ІV ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 своєї постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області померла матір позивача ОСОБА_7 . ЇЇ смерть було зареєстровано Покровською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 01 листопада 2018 року за актовим записом № 16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Покровською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 01 листопада 2018 року (а.с. 11).

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить зокрема житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , земельна ділянка для його обслуговування та чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 14,10 га, розташовані в межах території Покровської сільської ради.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповідає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повністю (а.с. 13).

На виконання вимог законодавства позивачка 13 лютого 2019 року подала заяву про прийняття спадщини за заповітом приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф., якою було заведено спадкову справу за № 21. Одночасно нотаріусом її було повідомлено про те, що заповіт ОСОБА_7 , посвідчений 18 квітня 2013 року секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Ставніченко М.М. за реєстровим № 1 скасовано заповітом ОСОБА_7 , посвідченим 20 жовтня 2018 року секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Л.В. за реєстром № 16. Одночасно нотаріус надала їй для ознайомлення вказаний заповіт та його ксерокопію (а.с. 14).

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених ст. ст. 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїй постанові від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що в ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним". Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення ст. ст. 216 та 1254 ЦК України свідчить, що ч. 4 ст. 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі ст. 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи ст. 231 ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється; ч. 4 ст. 1254 ЦК України розрахована тільки на визначення правових наслідків недійсності оспорюваного заповіту (відповідно до ст. ст. 225 і 230 ЦК України) і не регулює впливу нікчемності заповіту на відновлення попереднього заповіту; ч. 4 ст. 1254 ЦК України не може регулювати правові наслідки нікчемності заповіту, оскільки нікчемний заповіт не породжує будь-який правовий результат. При нікчемності другого заповіту слід вести мову не про відновлення чинності першого заповіту, а про те, що вчинення наступного нікчемного заповіту, не може скасовувати попередній заповіт; положення ч. 4 ст. 1254 ЦК України є виключенням із загального правила про наслідки недійсності правочину, а отже, за аналогією застосовані бути не можуть. Також немає підстав застосовувати аналогію закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України), оскільки питання наслідків нікчемності правочину (у тому числі й заповіту, як одностороннього правочину) врегульовані ч. ч. 1 і 2 ст. 216 ЦК України.

Наведене свідчить про те, що при нікчемності заповіту не може поставати питання про відновлення чинності попереднього заповіту, оскільки нікчемний заповіт не скасував його, і він є чинним з моменту його складення.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суб`єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю - спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318, 1218, 1233, 1235, 1236ЦК України).

Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов`язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236, 1237, 1240, 1254 Кодексу).

Виходячи зі змісту положень частин першої, другої, третьої статті 202 Кодексу заповіт за своєю правовою природою є одностороннім правочином - дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Заповіт є правочином, який складається з суворим дотриманням форми. Цей акт повинен бути обов`язково складений у письмовій формі і посвідчений відповідною посадовою особою. Винятки становлять випадки посвідчення секретних заповітів, що здійснюється нотаріусами без ознайомлення з текстом заповіту (ст. 1249 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до положень ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Загальні вимоги до форми заповіту визначені у ст. 1247 ЦК України, згідно з якою заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що затверджений наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 року (далі - Порядок) визначено порядок посвідчення заповіту.

Згідно з п. 1.1 Порядку перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України «Про нотаріат».

При вчиненні нотаріальних дій посадові особи органу місцевого самоврядування діють відповідно до Порядку, за змістом пункту 1.2 якого нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: "У зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_2 ").

При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії (пункти 2.1., 2.3. розділу II Порядку).

Згідно з вимогами розділу 3 п. 1 п.п. 1.1., 1.4., 1.6. вищезазначеного Порядку - посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, про що зазначається в тексті заповіту.

Аналізуючи підстави, за яких позивачка просила визнати заповіт нікчемним, то суд зазначає наступне.

Зі змісту заповіту вбачається, що його складено у письмовій формі, із зазначенням особи заповідача ОСОБА_7 , дати 12 жовтня 2018 року, місця його складення с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області та засвідчено гербовою печаткою. Із змісту заповіту також вбачається, що його зареєстровано в реєстрі заповітів за № 16.

У тексті заповіту визначено, що «На моє прохання заповіт написано секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради з моїх слів за допомогою комп`ютера. Прочитано мною в голос до підписання та підписано особисто».

Як на підставу заявлених вимог позивач послалася на те, що заповіт не відповідає вимогам щодо його форми та посвідчення, а також порушено порядок його складання.

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого " ОСОБА_7 " (запис виконано російською мовою) остання в період 2015-2018 роки мала діагноз захворювання - дегенерація міокарди. Інших даних в медичних документах, які містяться в матеріалах справи, щодо інших захворювань померлої ОСОБА_7 не має.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що вона з 2015 року працювала в Покровській сільській раді Веселинівського району Миколаївської області на посаді секретаря та на неї були покладені зокрема обов`язки вчиняти нотаріальні дії. 20 жовтня 2018 року до неї прийшла ОСОБА_5 та повідомила, що бабуся ОСОБА_7 бажає зробити заповіт, на що вона відповіла, що прийде через годину до неї, щоб скласти заповіт. Прийшовши до домоволодіння ОСОБА_7 , вона склала заповіт на чернетці. Після цього пішла до приміщення сільської ради, де виготовила заповіт та знову прийшла до домоволодіння ОСОБА_7 ОСОБА_2 допоміг посадити ОСОБА_7 , після чого вийшов з кімнати. Потім ОСОБА_7 прочитала заповіт, підписала його на папці, яка лежала на подушці. Вона не може сказати якою рукою ОСОБА_7 підписала заповіт, оскільки не пам`ятає.

З огляду на норми цивільного законодавства, питання про те, де посвідчувати заповіт - у нотаріуса чи уповноваженої особи органу місцевого самоврядування - це право особи, яка бажає скласти заповіт, оскільки у відповідності до норм ст. 1251 ЦК України, заповіт міг бути посвідчений: нотаріусом, а якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт може бути посвідчений уповноваженою на це особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Також, статтею 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріуса зобов`язано: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»)

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Так, у ч. 2 ст. 1 Закону зазначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону, нотаріуси вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії, як посвідчення правочинів (договорів, заповітів, довіреностей тощо).

У п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону, вказано, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних).

В ході розгляду справи судом встановлено, що заповіт було посвідчено з порушенням ст. 1251 ЦК України, оскільки у ньому відсутній запис про місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

За такого, враховуючи що секретар Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Л.В., яка є посадовою особою, порушила вимоги Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування при складені заповіту, в зв`язку із чим оспорюваний заповіт є нікчемним в силу ч. 1 ст.1257 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з наведених вище підстав.

З огляду на те, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання заповіту нікчемним підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що згідно із висновками висновку експерта від 28.01.2020 року № 296, проведеного на підставі ухвали суду від 11.09.2019 року, якою у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу:

1.Рукописні записи, які починаються словами «На моє прохання …» і закінчуються словами» … та підписані особисто.», а також рукописні записи « ОСОБА_7 » у графах «Підпис»:» у двох примірниках заповіту ОСОБА_7 від 12.10.2018 виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.

2. Рукописні записи, які починаються словами «На моє прохання …» і закінчуються словами» … та підписані особисто.», а також рукописні записи « ОСОБА_7 » у графах «Підпис:» у двох примірниках заповіту ОСОБА_7 від 12.10.2018 виконані однією особою.

3. Підписи у вигляді коротких рукописних записів « ОСОБА_11 » у графах «Підпис:» у двох примірниках заповіту ОСОБА_7 від 12.10.2018 виконані не ОСОБА_7 , а іншою особою.

4. Вирішити запитання «Особою якої статі виконано рукописний текст в обох примірниках заповіту, складеному та підписаному від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, посвідченому секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Любов`ю Володимирівною 12 жовтня 2018 року та зареєстрованого у Реєстрі для реєстрації заповітів за № 16?» не виявляється можливим у зв`язку з припиненням дії Методики «Диференціація рукописів на чоловічі та жіночі», зареєстрованої 06.02.2009 (Реєстраційний код № 1.1.15).

5. Вирішити запитання «До якої групи за віком належить виконавець рукописного тексту в обох примірниках заповіту, складеному та підписаному від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, посвідченому секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Мінасян Любов`ю Володимирівною 12 жовтня 2018 року та зареєстрованого у Реєстрі для реєстрації заповітів за № 16?» не виявляється можливим у зв`язку з припиненням дії Методики «Встановлення похилого та старечого віку виконавця рукописного тексту», зареєстрованої 06.02.2009 (Реєстраційний код № НОМЕР_3 ).

В судовому засіданні експерт ОСОБА_12 суду пояснила, що підпис, почерк молодої людини та особи похилого віку може відрізнятися. Всі подані порівняльні зразки, які були надіслані судом виконані однією особою, а саме - підписи, де виконано записи (порівняльні зразки). Крім того у висновку експерта вона зазначила, що на питання 4 та 5 не можливо відповісти, оскільки припиненою дію Методики «Диференціація рукописів на чоловічі та жіночі», зареєстрованої 06.02.2009 року, а також дію Методики «Встановлення похилого та старечого віку виконавця рукописного тексту», зареєстрованої 06.02.2009 року. Почерк та підпис особи є досить стійкими і не змінюються протягом часу, є ознаки, які є стійкими до вікових змін. Якщо людина мала захворювання, то це питання повинно було зазначатися в ухвалі суду, а потім експерт відповість на дане запитання, але даний фактор може вплинути, якщо є хвороба. Все це повинно бути зазначено працівником медичної установи, оскільки це може вплинути на порушення навички, тобто захворювання руки, перелом кінцівки, шизофренія, інші психічні хвороби. Є методика, яка вирішує діагностичне завдання. Фактори можуть впливати на почерк особи, хвилювання в момент підписання, тиск з боку іншої особи, а тому в ухвалі потрібно було зазначати дані питання. У висновку, який проведено нею, було вирішено ідентифікаційні питання, і вона дійшла до висновку про те, що підпис виконано іншою особою. Вона враховувала всі ознаки, які могли змінювати почерк, від внутрішнього та зовнішніх факторів. В дослідницькій частині висновку все описано, а також те, що в ході порівняльного досліджування вона не виявила фактори, які можуть впливати на письмові навички.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта чи судом, що доручив проведення експертизи; висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження, у висновку має також бути зазначено опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом.

Таким чином, вказаний вище висновок експерта є допустимим доказом та береться судом до уваги, оскільки у ньому наявні посилання на конкретні докази, на підставі яких зроблено висновки, наявний перелік матеріалу, що досліджувався, описано результати порівняльного дослідження підписів, долучено ілюстровані таблиці.

Таким чином, беручи до уваги вищевказаний висновок експерта, з урахуванням встановлених у справах обставин та досліджених доказів у їх сукупності суд приходить до переконання про те, що оскільки рукописні записи в оспорюваному позивачем заповіті здійснено не заповідачем, а іншою особою, будь-які застереження в заповіті відсутні, волевиявлення ОСОБА_7 на час складання зазначеного заповіту не було вільним, а тому наявні підстави для встановлення нікчемності заповіту і скасування запису про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту, та зобов`язання Державного нотаріального архіву Миколаївської області внести відповідну інформацію до Спадкового реєстру, саме і з вказаних підстав також.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 16, 203 -205, 208, 209, 215, 216 ЦК України та ст.ст. 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, державного нотаріального архіву Миколаївської області, ОСОБА_2 , третьої особи: ОСОБА_6 , про встановлення нікчемності правочину (заповіту) та скасування запису про реєстрацію в Спадковому реєстрі - задовольнити повністю.

Встановити нікчемність заповіту, складеного та підписаного невідомою особою від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, посвідченого секретарем виконавчого комітету Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Любов`ю Володимирівною 12 жовтня 2018 року та зареєстрованого у Реєстрі для реєстрації заповітів за № 16.

Скасувати запис про реєстрацію в Спадковому реєстрі заповіту, складеного та підписаного невідомою особою від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженки с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, посвідченого секретарем виконавчого комітетом Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області Мінасян Любов`ю Володимирівною 12 жовтня 2018 року та зареєстрованого у Реєстрі для реєстрації заповітів за № 16, та зобов`язати Державний нотаріальний архів Миколаївської області внести відповідну інформацію до Спадкового реєстру.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіТустановський А.О.