Головуючий у І інстанції Кисіль О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Оніщука М.І.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Косогор О.М. звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11.08.1990 року Каргопольським ЗАГС Архангельської області, про що складено актовий запис № 69.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 28 квітня 2021 року позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви, оскільки суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу не оформлена належним чином та не відповідає вимогам, визначеним в ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, зважаючи на те, що заява підписана представником ОСОБА_1 - адвокатом Косогор О.М., що не свідчить про волевиявлення самого позивача на розірвання шлюбу. При цьому, в даній категорії справпредставник має право виконати усі процесуальні дії для подання позову з додатками до суду і отримання судового рішення, проте підписати позов і копії документів має особисто позивач.

На виконання вимог ухвали представником позивача 30 квітня 2021 року до суду поданіпояснення з приводузазначених в ухвалі суду від 28квітня 2021 року недоліків.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року справу залишено без розгляду на підставі п. 8 ч.1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач під час судового розгляду справи не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Не погоджуючись з ухвалою про залишення позовної заяви без розгляду, позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Косогор О.М. подав на ухвалу апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Косогор О.М. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Згідно вимог п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху від 28 квітня 2021 року, суд виходив з того, що згідно п.п. 3, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" розірвання шлюбу судом відбувається за позовом одного із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Таким чином, при зверненні до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, вона має бути підписана особисто позивачем, який діє від свого імені. Позовна заява про розірвання шлюбу позивача ОСОБА_1 підписана не ним особисто, а його представником - адвокатом Косогор О.М., тобто особою, яка не має права її підписувати.

Залишаючи в подальшому позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, в ухвалі від 26 травня 2021 року суд першої інстанції зазначив, що позивачем не усунуто недоліки, встановлені в ухвалі Яготинського районного суду Київської області від 28 квітня 2021 року.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, ЗУ «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Переліком, вказаним у ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України не передбачено такого джерела права для здійснення цивільного судочинства, як Постанови Пленуму Верховного суду України, - а тому норми указаних актів не підлягають для використання під час здійснення цивільного судочинства.

За наведених обставин посилання суду в оскаржуваній ухвалі на пункти 3, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, як на джерело права, на підставі якого здійснюється вирішення справ даної категорії, є прямим порушенням вимог, які викладені у ст.3 ЦПК України, і застосування яких є прямим та безальтернативним обов`язком усіх учасників судового процесу.

Відповідно до абзацу другого пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та відповідно до частини першої статті 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі РАЦС за заявою колишньої дружини або чоловіка. Сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК України про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

Тобто, наведений пункт постанови Пленуму містить посилання на статтю 115 СК України у редакції Закону України від 1 червня 2010 року № 2302-VI. Згідно із Законом України від 1 липня 2010 року № 2398-VI статтю 115 СК України викладено у новій редакції, відповідно до якої вимога про реєстрацію розірвання шлюбу за рішенням суду виключно за заявою колишньої дружини або чоловіка скасована, проте відповідні зміни до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не вносились.

Отже, за будь-яких обставин наведеним положенням Закону регулювалися питання реєстрації розірвання шлюбу на підставі рішення суду, а не самий процес розірвання шлюбу у судовому порядку.

Аналогічні висновки також висловлені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 127/575/17.

Згідно з частиною другою статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

За правилом частин першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника,підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

По своїй суті підписання та/або подання позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень з представництва, яке у даному випадку здійснювалося адвокатом Косогор О.М. на підставі оригіналу ордеру на надання правової допомоги серії КС№ 755677 від 25лютого2021 року.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

12 квітня 2019 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції». Положення набирає чинності з 12 квітня 2019 року та згідно із пунктами 4-6 цього рішення: дозволено адвокатам України в строк до 1 січня 2022 року використовувати Типову форму ордера, виготовлену друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону; типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону відповідно до Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, діє після 1 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі (провадженні); визнано таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, крім Додатка № 1 до Положення про ордер адвоката та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, та пункту 18 Положення, які діють до 1 січня 2022 року.

Згідно із цим Положенням ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону № 5076-VI.

Положення наведених норм дають підстави для висновку, що повноваження адвоката, як представника сторони,мають бути підтверджені ордером або довіреністю цієї сторони, що посвідчує такі повноваження.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

Ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини перша, друга, четверта статті 64 ЦПК України).

Тобто, відсутність застереження щодо повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії від імені особи, яку він представляє, має оцінюватися як наявність у представника такого процесуального повноваження.

Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером ЦПК України не вимагає.

Звертаючись до Яготинського районного суду Київської області з позовом в інтересах позивача, Косогор О.М. діяла як адвокат, на підтвердження своїх повноважень надала оригінал ордеру, який є достатньою самостійною підставою, що надає право адвокату на підписання документів від імені особи, учасника справи, в тому числі і на підписання позовної заяви про розірвання шлюбу.

Враховуючи те, що представником позивача до позовної заяви було додано документи, які підтверджують його повноваження на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді, висновок суду про невідповідність поданої заяви вимогам ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, та залишення в подальшому заяви без розглядуз підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, є помилковим та таким, що порушує норми процесуального права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЕСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони мають право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише за згодою сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ від 21.10.2010).

Отже, особа, яка подає позовну заяву про розірвання шлюбу до суду шляхом представництва її інтересів, від імені якої позовна заява підписана адвокатом, як її представником, повноваження якого підтверджені у встановленому чинним законодавством порядку - має право розраховувати на розгляд її справи відповідно до закону. Протилежне тлумачення норм процесуального та матеріального законодавства матиме наслідком порушення судом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті «права на справедливий суд».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Яготинським районним судом Київської області ухвалу від 26 травня2021року постановлено з порушенням норм процесуального права,зважаючи на гарантоване кожній особі право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: