ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7433/21 Справа № 199/8289/20 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.

за участю секретаря Усик А.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення осіб апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про ахист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» укладено договір карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01, який було викладено у вигляді Заяви-Договору. Вказаний договір укладався в рамках зарплатного проєкту між ПАТ «АБ «Укргазбанк» та роботодавцем позивачки. Відповідач на підставі зазначеного договору карткового рахунку видав позивачці платіжну картку, на яку останній роботодавцем перераховується заробітна плата, та якою вона користується відповідно до умов договору карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01, за яким їй відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та видана платіжна картка. Джерелом надходження коштів на картку була визначена заробітна плата позивачки. У договорі також було зазначено субрахунок №1851.100101.980. Будь-яких інших договорів між позивачкою та відповідачем не укладалось, поточних рахунків не відкривалось. 01 вересня 2020 року о 21-25 год. позивачка отримала від відповідача СМС-повідомлення про зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 суми у розмірі 435,70 грн. При цьому залишок складає 54040,26 грн.. Майже одночасно після цього 21:25 01 вересня 2020 року позивачці надійшло інше СМС-повідомлення, в якому зазначалось, що з рахунку № НОМЕР_3 було списано суму у розмірі 435,70 грн. Залишок склав - 12140,64 грн., тобто вказана сума у розмірі 435,70 грн. була списана із банківської картки (субрахунок № НОМЕР_3 ) та перерахована на рахунок № НОМЕР_2 , який не було передбачено умовами договору карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01. 02 жовтня 2020 року позивачка отримала СМС-повідомлення, у яких йшлося про списання з рахунку № НОМЕР_3 суми у розмірі 10,88 грн. та зарахування вказаної суми на непередбачений умовами договору карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01 рахунок № НОМЕР_2 . Оскільки, відповідач без будь-якого погодження з позивачем списував із субрахунку № НОМЕР_3 належні позивачці грошові кошти, отримані нею як заробітна плата, і перераховував ці кошти на невідомий поточний рахунок № НОМЕР_2 , вона звернулась за отриманням відповідної інформації до керівництва відділення ПАТ «АБ «Укргазбанк» №175/03, у якому було оформлено договір карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01 від 17 квітня 2020 року. Директор відділення повідомила позивачу про укладення іншого договору №2020/І_С/175-Z1766646-01 від 17 квітня 2020 року, який за своєю природою є кредитним договором (договором овердрафту) та на підставі якого відповідач встановив позивачці кредитний ліміт у розмірі 68000,00 грн.. Директор відділення також відмовилась надати позивачці для ознайомлення зазначений кредитний договір та повідомила, що цей кредитний договір начебто є додатком до договору карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01 від 17 квітня 2020 року. Оскільки кредитний договір №2020/І_С/175-Z1766646-01 від 17 квітня 2020 року між позивачкою та відповідачем у письмовій формі ніколи не укладався та нею не підписувався, позивачка вважає, що відповідно до вимог статті 1055 ЦК України цей договір є нікчемним, грошові кошти з рахунку позивачки у сумі 446,58 грн. відповідачем списано без достатніх правових підстав, а тому в силу вимог ч.1 ст.1212 ЦК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Також, вказаними незаконними діями відповідача позивачці спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 10000,00 грн. та просить стягнути з відповідача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» скасувати встановлений кредитний ліміт та припинити нарахування заборгованості за Договором № 2020/І_С/175-Z1766646-01 від 17 квітня 2020 року; стягнуто з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 446,58 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами не було укладено кредитний договір, так як позивачка не підписувала його та не надавала згоду на встановлення їй кредитного ліміту. Крім того, суд вказав, що кредитний договір є нікчемним, а тому не створює юридичних наслідків, що в свою чергу свідчить про безпідставність списання Банком з рахунку відповідачки грошових коштів.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачка дійсно не підписувала Заяву-Договір, за якою здійснено кредитування рахунку позивачки у формі овердрафту, однак остання фактично скористалась кредитними коштами. Крім того, апелянт вказує, що списання коштів з субрахунку позивачки в розмірі 435,70 грн. та 10,88 грн. та їх зарахування на користь Банку відбулось згідно з дорученням, наданим позивачкою відповідачеві за п. 3.3.27 Правил.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи встановлено, що 17 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» укладено договір карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01, який викладено у вигляді Заяви-Договору.

Вказаний договір укладався в рамках зарплатного проєкту між ПАТ «АБ «Укргазбанк» та роботодавцем позивача.

Відповідач на підставі вказаного договору видав позивачці платіжну картку, на яку їй перераховується заробітна плата, та якою вона користується відповідно до умов договору карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01.

У договорі №2020/І_С/175-Z1766549-01 від 17 квітня 2020 року також було зазначено субрахунок №1851.100101.980.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначено, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Тобто, до відносини, що склались між сторонами, підлягають застосуванню також норми Закону України «Про захист прав споживачів».

01 вересня 2020 року позивачка отримала СМС-повідомлення про зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 суми у розмірі 435,70 грн.. В СМС-повідомленні зазначалось, що залишок складає 54040,26 грн.. Вказана банківська операція була проведена о 21:25.

Одразу після цього, теж о 21:25 01 вересня 2020 року позивачка отримала від відповідача ще одне СМС-повідомлення, в якому зазначалось, що з рахунку № НОМЕР_3 списано суму у розмірі 435,70 грн., а залишок склав 12140,64 грн..

Тобто, вказана сума у розмірі 435,70 грн. відповідачем була списана із банківської картки (субрахунок №1851.100101.980) та перерахована на рахунок № НОМЕР_2 , який не було передбачено умовами договору карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01.

Пізніше позивачці знову надійшло СМС-повідомлення, в якому зазначалось, що з рахунку № НОМЕР_2 списано суму у розмірі 435,70 грн., а залишок на рахунку № НОМЕР_2 складає 53605,56 грн..

02 жовтня 2020 року позивачка знову отримала від відповідача СМС-повідомлення, у якому йшлося про те, що 01 жовтня 2020 року о 22.32 на її поточний рахунок № НОМЕР_2 зараховано суму у розмірі 10,88 грн., залишок складає 53514,67 грн..

У наступному СМС-повідомленні зазначалося, що з рахунку позивачки №1851.100101.980 списано суму у розмірі 10,88 грн. Залишок склав 0 грн..

Після цього ОСОБА_2 отримала СМС-повідомлення, про списання з рахунку № НОМЕР_2 суму у розмірі 10,88 грн., а залишок на рахунку № НОМЕР_2 складає 53503,79 грн..

Вказане свідчить про те, що відповідач без погодження з позивачкою списував із субрахунку позивачки №1851.100101.980 грошові кошти, які були отримані ОСОБА_1 , як заробітна плата, та перераховував на поточний рахунок № НОМЕР_2 , який не був передбачений умовами договору карткового рахунку №2020/І_С/175-Z1766549-01 від 17 квітня 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що кредитний договір (договір овердрафту) №2020/І_С/175-Z1766646-01 від 17 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» у письмовій формі укладено не було. Позивачка вказаний договір не підписувала, а також не погоджувалась на встановлення їй кредитного ліміту, інформації, передбаченої ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), також не отримувала.

Крім того, відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання позивачкою кредитних коштів, зарахованих відповідачем на субрахунок позивачки №1851.500101.980.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що кредитний договір (договір овердрафту) №2020/ОВР/175-Z1766646-01 від 17 квітня 2020 року є нікчемним і в силу статей 215, 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, вимога позивача про скасування встановленого позивачці кредитного ліміту та припинення нарахування заборгованості за кредитним договором (договором овердрафту) №2020/І_С/175-Z1766646-01 від 17 квітня 2020 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав на безпідставність списання Банком з рахунку позивачки №1851.100101.980 грошової суми у розмірі 446,58 грн. (435,70 грн. та 10,88 грн.), зважаючи на нікчемність кредитного договору (договору овердрафту) №2020/ОВР/175-Z1766646-01 від 17 квітня 2020 року.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Керуючись вказаною нормою закону, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з Банку на користь позивачки безпідставно набуту суму у розмірі 446,58 грн..

Доводи апелянта в скарзі про те, що позивачка дійсно не підписувала Заяву-Договір, за якою здійснено кредитування рахунку позивачки у формі овердрафту, однак остання фактично скористалась кредитними коштами, а списання коштів з субрахунку позивачки в розмірі 435,70 грн. та 10,88 грн. та їх зарахування на користь Банку відбулось згідно з дорученням, наданим позивачкою відповідачеві за п. 3.3.27 Правил, - колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного належного та допустимого доказу на спростування позовних вимог та підтвердження факту укладення з позивачкою кредитного договору.

Навпаки, Банк як у відзиві на позовну заяву, так і в самій апеляційній скарзі підтвердив факт непідписання позивачкою кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Законність рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 травня 2021 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко