Провадження № 2/760/6472/21
Справа № 760/5917/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Годун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою що втратила право користування житлом,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом та просить усунути перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном (квартирою), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою, та зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 12.12.2019 позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири набула право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, позивач зазначила, що в квартирі, яку вона придбала, зареєстровано місце проживання відповідача, яка є членом сім`ї попереднього власника квартири.

На підставі вищевикладеного, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою що втратила право користування житлом.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою що втратила право користування житлом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача, відповідно до якої остання позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без її участі.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки, суду не відомі.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 12.12.2019.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.12.2019, вбачається, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Розмір частки -1.

З відповіді Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 15.10.2020 вбачається, що за відомостями відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та інформацією з Реєстру територіальної громади м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З Акту про фактичне місце проживання (не проживання) особи за адресою від 17.09.2020 складеного мешканцями квартир №152 , АДРЕСА_4 вбачається, що ОСОБА_2 фактично не проживає за вищевказаною адресою з 01.11.2018 по 01.09.2020.

З довідки про фактичне місце не проживання осіб за певною адресою виданою ЖБК «Будівельник-2», вбачається, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на реєстраційному обліку фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 01.11.2018 по 01.09.2020.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які підтвердили, що у вищезазначеній квартирі проживає позивач разом з дочкою ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Так, частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.

Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною першою статті 317 ЦК України.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині другій статті 321 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У відповідності з приписами частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).

Як встановлено судом, відповідач не знялася з реєстрації місця проживання, як передбачено ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача.

З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають частковому задоволенню.

Водночас суд відмовляє у задоволенні позову у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку з визначенням про те, що судове рішення про таке визнання, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки судове рішення, постановлене про визнання особи такою, що втратила право користування, вже і є підставою для його виконання шляхом здійснення компетентним органом своїх функцій - зняття з реєстраційного обліку, що не потребує додаткової вказівки у судовому рішенні, оскільки передбачене спеціальним законом, а на відмову у знятті з реєстрації за наявності відповідного рішення позивач не посилалася.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст.3, 8, 21, 41, 55, 61, 92, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст.317, 321, 327, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 274, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою що втратила право користування житлом- задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у здійсненні права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном (квартирою), шляхом визнання ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - Г.О. Козленко