Справа № 369/2403/21
Провадження №2/369/3121/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Фінагеєвої І.О.

при секретарі Юзюк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/2403/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК", за участю третьої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб,-

ВСТАНОВИЛА:

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ "ЕНЕРГОБАНК", за участю третьої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб.

Того ж дня позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на домоволодіння, загальна площа 320,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, заг. площа 0,19 га (кадастровий номер :02:001:0112), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного майна.

Вимоги заяви про забезпечення позову мотивовані тим, що ОСОБА_1 було подану позовну заяву до ОСОБА_2 , ПАТ "ЕНЕРГОБАНК" за участю третьої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на стороні відповідача 2 про визнання недійсними договорів іпотеки відносно спільного сумісного майна.

ОСОБА_1 відзначає, що є підстави вважати, що дане спільне сумісне майно, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача 1, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зауважує, що з невідомих їй причин вже було відчужене спільне сумісне майно, а саме: квартира, заг. площа 161, 50 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 03 лютого 2021 року.

Факт необхідності забезпечення позову ОСОБА_1 на її думку підтверджується ще й тим, що нотаріуси, що вчиняли реєстраційні дії відносно сумісного спільного майна мають сумнівну репутацію, у зв`язку з тим, що згідно даних Єдиного реєстру нотаріусів, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю №5486 приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Гуревічова О.М. тимчасово не діє, а відносно приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Німченко О.Є. відомості в Єдиному реєстрі нотаріусів відсутні.

Крім того, заявниця зазначає, що згідно з інформації отриманої від Київського державного нотаріального архіву, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є. не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву, що підтверджується листом-відповіддю № 424/01-17 від 29 січня 2020 року.

Також, заявниця зазначає, що отримала листи від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в яких їй стало відомо про те, що наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 13 січня 2010 року №19/02 нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є. припинена з 13 січня 2010 року. Документи нотаріально діловодства та архів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Німченко О.Є. перебувають на стадії передачі Експертною комісією Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до Київського державного нотаріального архіву.

Тому, на підставі вище наведеного ОСОБА_1 просила заяву про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на домоволодіння, загальна площа 320,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, заг. площа 0,19 га (кадастровий номер :02:001:0112), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного майна.

Заява про забезпечення позову розглянута без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 просить суд накласти арешт та заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо домоволодіння, загальна площа 320,30 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до матеріалів заяви надає Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна зроблений 03 лютого 2021 року, відповідно до якого за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться домоволодіння загальною площею 365, 8 кв.м. та перебуває у власності ОСОБА_3 , який не виступає стороною у справі. Також ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,19 га (кадастровий номер :02:001:0112), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка також перебуває у власності ОСОБА_3 , який не виступає стороною у справі..

Таким чином, на даний час, судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.149-154,157,353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/2403/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК", за участю третьої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: І.О. Фінагеєва