Справа № 128/2314/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: Шевчук Л.П.,

при секретарі судового засідання: Ружицькій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У позовній заяві, поданій у новій редакції на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, викладено наступну позицію позивача: позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач являється його племіннецею. Враховуючи те, що відповідач приїхала у 2006 році до м. Вінниці на навчання та винаймала там квартиру, з метою отримання соціальних послуг за місцем фактичного проживання позивач надав згоду на реєстрацію місця проживання відповідача в своєму будинку, оскільки власник квартири, яку відповідач винаймала такої згоди не надав. Проте, з часу реєстрації у його будинку відповідачка жодного дня там не проживала. Тобто, відповідач фактично не проживає в його будинку, не користується ним, не надає кошти на проведення поточного ремонту будинку, не підтримує прибудинкову територію в придатному для проживання стані. Наявність реєстрації відповідача в його будинку порушує його право на вільне розпорядження та користування належним йому майном, через що він вимушений нести додаткові витрати за комунальні послуги та позбавлений можливості отримувати житлову субсидію. Враховуючи викладене просить визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 (а.с. 22-24).

Позивачка клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавав.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Гунько О.А. подав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, а справу розглянути у його відсутність та відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Подала заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо задоволення позову. Просила справу розглянути у її відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами.

Заяв та клопотань не надходило.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 17.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, визначено недоліки позову, порядок та строк їх усунення (а.с. 15).

Ухвалою суду від 03.09.2021 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 35)

Дослідивши наявні у матеріалах справи заяви по суті, докази, оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2011 та витягу про державну реєстрацію прав №31166094 від 01.09.2011 (а.с. 25, 25-зворот) позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Згідно копії довідки №1-203 від 02.06.2021 Виконавчого комітету Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 26) за адвресою: АДРЕСА_1 , з 20.09.1978 зареєстрований ОСОБА_1 , з 07.04.2006 зареєстрована ОСОБА_2 , але фактично не проживає.

Відповідно до акту від 17.06.2021 (а.с. 27) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за місцем реєстрації не проживає з 2006 року.

Відповідно до інформації адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області (а.с. 20) та інформації Вороновицької селищної ради (а.с. 18) наданої на запит суду в порядку вимог ч. 7 ст. 187 ЦПК України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.04.2006 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за вказаною адресою не проживає.

Таким чином, судом встановлено, що позивач набула у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 . Відповідач зареєстрована, проте не проживає за даною адресою і на даний час чинить перешкоди в користуванні цим нерухомим майном власнику, витрати по його утриманню не несе. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладали.

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вказаний спір регулюється положеннями Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідача ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право на користування житлом - житловим будинком АДРЕСА_1 , що позбавляє останню права на користування вказаним житловим приміщенням.

Право власника даного будинку - позивача, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту.

Відповідно до ст.ст. 319, , 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156, 405 ЖК України, ст.ст. 1, 10, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житлом - будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.П. Шевчук