Провадження № 2/263/2569/2021
УХВАЛА

22 вересня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Шатілова Л.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 20 вересня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 10.06.2021 року у розмірі 234 000 грн.

Разом із позовною заявою позивачем до суду надано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3 , а саме ј частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та ј частинку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що між ним та відповідачкою ОСОБА_2 10.06.2021 року укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Пахниць Н.В. на суму 234 000 грн., з кінцевою датою повернення 30.08.2021 року. Відповідачка ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконала, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду. При цьому позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 грошові кошти позичала на сімейні потреби, а тому вони є спільною сумісною власністю відповідачів, як подружжя. Оскільки відповідач ОСОБА_3 є чоловіком відповідачки ОСОБА_2 , він є солідарним боржником за договором позики. На підставі викладеного, просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3 , в якості забезпечення позовних вимог про стягнення боргу.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України сторони для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались.

Вирішуючи питання щодо указаної заяви, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі, або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше 2-х днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову, відповідно до ст. 151 ЦПК України, подається в письмовій формі, має бути підписана заявником та містити, зокрема: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтуванням необхідності обраного заявником виду забезпечення позову, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 брала кошти у борг на сімейні потреби, у зв`язку із чим, на думку позивачка, за борговими зобов`язаннями відповідачки ОСОБА_2 також повинен відповідати її чоловік ОСОБА_3 в солідарному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.06.2020 року (справа № 638/18231/15-ц) зробила наступний правовий висновок:

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Тобто правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач у заяві про забезпечення позову зазначає, що договір позики відповідачкою ОСОБА_2 укладався в інтересах сім`ї, однак позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження цих обставин. Позивач у позовній заяві також зазначає, що мотивом отримання позики відповідачкою було скрутне сімейні обставини, разом з тим, як вбачається з копії договору позики, такий не міститься будь-яких посилань на підстави укладення договору та мети використання позичених коштів, натомість договір містить застереження, що такий не укладається під впливом тяжких обставин для сторін.

Крім цього, позивачем взагалі не надано доказів, що відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За таких обставин, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Керуючись ст. 76, 77, 81, 149, 150, 153 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали суду, шляхом подачі її до суду апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Суддя Л.Г. Шатілова