Справа № 740/297/20
Провадження № 2/740/65/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 березня 2021 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Носилевської О.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Івашка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії щодо належного утримання домашньої собаки,

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про заборону утримувати належну собаку невизначеної породи в місці загального користування-спільному дворі АДРЕСА_1 , без належно облаштованого вольєру для тримання собак. Позов обгрунтований тим, що сторони проживають у вказаному будинку, який перебуває у спільній частковій власності без виділу часток в натурі. Земельна ділянка між співласниками не поділена. Відповідач проживає у своїй частці будинку з 1988 року, остання утримує на спільному дворі без вольєра собаку без визначеної породи, вагою близько 60 кг, яка неодноразово поводилась агресивно і намагалась покусати позивача, у зв`язку з чим були неодноразові звернення до поліції. На даний час існує реальна небезпека порушення прав позивача. Відповідач не дотримується норм співжиття із сусідами. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02 липня 2020 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до розгляду по суті.

Згідно відзиву від 15 грудня 2020 року відповідач ОСОБА_2 позов не визнає з посиланням на те, що проживає у АДРЕСА_1 , земельна ділянка не приватизована. Згідно рішення Ніжинського міського суду від 03 червня 1988 року встановлений порядок користування земельною ділянкою під вказаним будинком. Відповідач утримує безпородну собаку біля свого сараю на прив`язі, на ланцюгу, що прикутий до собачої будки, дане місце не є двором спільного користування. Собака утримується у належних умовах.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, пояснивши, що відповідач у спільному дворі неналежно утримує свою собаку, яка періодично зривається із цепу і бігає по двору загального користування, який не містить заборів, що створює їй загрозу. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Івашко В.В..

Відповідно до заяви від 01 лютого 2021 року представник відповідача адвокат Гринь Л.В. просить розглянути справу за відсутності, повне рішення надіслати у встановленому порядку.

Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні.

Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче.

У висновку Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 22 серпня 2014 року зазначено, що 13 серпня 2014 року в дворі АДРЕСА_1 знаходилась собака, яка відірвалась і належить ОСОБА_3 , собака налякала онуку ОСОБА_1 .. З ОСОБА_3 проведено бесіду профілактичного характеру.

У повідомленні Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області від 03 січня 2020 року на адресу ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_4 надала пояснення з приводу того, що порушень правил тримання собак вона не допускає, її собака відв`язалась випадково, при повідомлені про дану подію вона негайно прибула додому та прив`язала собаку.

Згідно довідки Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області від 30 квітня 2020 року ОСОБА_2 повідомила про те, що спільний двір АДРЕСА_1 перебуває у міському користуванні, належний їй собака постійно знаходиться на прив`язі (ланцюг прикріплений до будки).

Спірні правовідносини сторін виникли з приводу утримання відповідачем собаки невизначеної породи у дворі АДРЕСА_1 .

Факт проживання сторін у вказаному будинку, якій перебуває у спільній частковій власності, та утримання відповідачем собаки невизначеної породи у дворі даного будинку останніми не заперечується.

Відповідно до ст.180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі, тобто собака є майном, об"єктом права власності.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття, безпеку оточуючих людей і тварин. Дозволяється утримувати домашніх тварин - у квартирах, де проживає кілька сімей, - лише за письмовою згодою всіх мешканців квартири, при цьому не дозволяється утримувати домашніх тварин у місцях загального користування; дозволяється утримувати домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї; домашніх тварин - юридичними особами: для охорони - в обладнаних приміщеннях або на прив`язі; для дослідної мети - у вольєрах, біологічних клініках (віваріях) або в розплідниках.

Відповідно до "Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР", затверджених 17 червня 1980 року і чинних на час розгляду справи, дозволяється тримати собак у квартирах, де проживає кілька сімей, лише при згоді всіх жильців квартири, при цьому не дозволяється тримати собак в місцях загального

користування (коридори, сходові площадки, горище, підвали, тощо); дозволяється тримати собак у населених пунктах-у вільному вигулі на

ізольованій, добре обгородженій території (в ізольованому приміщенні), на прив`язі або без неї. Власники собак зобов`язані, зокрема, щороку реєструвати (перереєстровувати) собак, тримати сторожових собак на прив`язі і спускати їх з прив`язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі, про наявність собак застерігати написом. Власникам собак дозволяється виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також

ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов`язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку.

Відповідач ОСОБА_2 згідно відзиву посилається на належне утримання собаки у дворі будинку, при цьому докази щодо утримання собаки із врахуванням вимог ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», "Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР",-суду не подані, зокрема, докази щодо утримання собаки за умов, що виключає можливість її втечі, що в свою чергу забезпечить безпеку людей.

Відповідно до повідомлень органів внутрішніх справи від 22 серпня 2014 року та 03 січня 2020 року зазначені факти вільного знаходження належної відповідачу собаки (відірвалсь) у дворі АДРЕСА_1 .

Вказана інформація відповідачем у встановленому порядку не спростована.

Принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

За таких обставин відповідачем утримується собака з порушенням вищезазначених вимог, при цьому відповідач є власником собаки і повинна слідкувати за нею та відповідати за її дії.

Відповідач згідно відзиву посилається на визначений порядок користування земельної ділянкою під АДРЕСА_1 .

Копія рішення Ніжинського міського суду від 03 червня 1988 року, яка не посвідчена у встановленому порядку, стосується виділення у користування земельних участків, прилеглих до АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

Також судом враховується, що земельна ділянка-це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст.79 ЗК України).

Положеннями ст.79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Під час судового розгляду сторонами суду не подані докази щодо статусу земельної ділянки під домоволодінням АДРЕСА_1 , її формування із визначення площі, меж, присвоєння кадастрового номера та внесення інформації та реєстрації у Державному земельному кадастрі, державної реєстрації права власності чи права постійного користування або права оренди. Також останніми суду не подані докази щодо встановлення межі (у встановленому порядку) двору між співвласниками домоволодіння.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про перебування двору у спільному користуванні співвласників вказаного будинку.

Із врахуванням приписів ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», "Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР" право позивача, як співвласника будинку, підлягає захисту шляхом зобов`язаня відповідача забезпечити утримання належної їй собаки невизначеної породи, яка утримується нею у дворі спільного користування, у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї, що виключає можливість втечі собаки та забезпечить безпеку людей.

Даний спосіб захисту є ефективним у спірних правовідносинах сторін.

Підстави для заборони відповідачу утримувати належну їй собаку виключно без належно облаштованого вольєру в судовому засіданні не встановлені.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом враховуються положення ст.ст.133, 141 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволений частково, у зв`язку з чим на користь позивача підлягають стягненню із відповідача 420 грн. 40 коп судового збору (840,80 /2=420,40).

Докази на підтвердження звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 19, 81, 141, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , забезпечити утримання належної їй собаки невизначеної породи, яка утримується нею у дворі спільного користування АДРЕСА_1 , у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї, що виключає можливість втечі собаки та забезпечить безпеку людей.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , місце проживання в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Олійник

Повне рішення суду складене 22 березня 2021 року.