ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

25 січня 2021 року

м. Харків

справа № 639/2222/20

провадження № 22-ц/818/49/21

Харківський апеляційний суд у складі судді Пилипчук Н.П., перевіривши у порядкуст. 357 ЦПК України відповідність вимогам закону апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 10 жовтня 2003 міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції під актовим записом № 2057- розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі- 6000 (шість тисяч) грн. , тобто по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 13 квітня 2020 до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати на користь держави в сумі 840 грн. 80 коп.

На зазначене рішення суду першої інстанції 06 січня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

З матеріалів справи вбачається, що вперше ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою 11.11.2020 року. Однак ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.11.2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху, оскільки подана апеляційна скарга не відповідала вимогам ст.356 ЦПК України, а саме: не була підписана апелянтом, та надано копію квитанції про сплату судового збору.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.12.2020 року апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто апелянту.

Від так, 06.01.2021 року ОСОБА_1 повторно звертається з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року.

Проте, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 рокупідлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Апеляційна скарга подана до суду з пропуском строку на апеляційне оскарження. В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, апелянт зазначила, що копію оскаржуваного рішення не отримувала, оскільки тривалий час перебувала за межами України. Однак на підтвердження своїх доводів апелянтом не надано відповідних доказів.

Крім того, апелянт зазначила що не отримувала копію ухвали Харківської апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху. Проте в матеріалах справи містить зворотнє поштове повідомлення, з якого вбачається що копія ухвали отримана за довіреністю (а.с.126).

Обставини, на які посилається апелянт, як на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року, не можуть бути визнані поважними, оскільки матеріалами справи спростовуються обставини, на які посилається апелянт.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 26.04.2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14.10.2003 року у справі «Трух проти України», вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняття рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде обмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає що підстави, на які посилається ОСОБА_1 не можуть бути прийняті судом як поважні причини пропуску строку.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням ОСОБА_1 строку, протягом якого апелянт має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження та надати інші докази на підтвердження своїх доводів.

Згідно ч.2 ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст.356 ЦПК України застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

За таких обставин, дана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків, а саме: для обґрунтування інших причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які б були поважними та для надання доказів на підтвердження цих доводів.

Керуючись ст.185, 356, 357 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків у термін 10 днів з дня отримання копії ухвали апеляційного суду і попередити, що у разі не виконання вимог ухвали, апеляційну скаргу буде визнано неподаною та повернута особі, які звернулася з апеляційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, в силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду Н.П. Пилипчук