Справа № 189/1168/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28.09.2021 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Степанової О.С.

при секретареві Копиці С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За життя мати йому залишила заповіт, яким зробила розпорядження, що у випадку її смерті усе її майно, де б воно не було та з чого не складалося належатиме йому. 15.08.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса М.Г. Головко із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . На даний час процес переоформлення будинку триває. Інші спадкоємці, які претендують на вказаний будинок відсутні, тобто позивач є єдиним власником вказаного будинку. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області №6345 від 09.08.2021 року в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської ОСОБА_5 колишня дружина ОСОБА_1 (шлюб розірвано згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26.05.2021 року) та його син ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають відповідно п`ять років та сім років, але зареєстровані за цією адресою. Однак, відповідачі, а саме колишня дружина та син не проживають в даному будинку більше ніж понад п`ять років, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинив. В зв`язку з чим, позивач просить позов задовольнити.

Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивача ОСОБА_1 , який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надали, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно копії повторного свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого 08.04.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Васильківському, Межівському, Покровському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 10.09.1994 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №90 (а.с. 7).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 26.05.2021 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 10.09.1994 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 90 розірвано (а.с. 8-9).

Згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Покровського району Дніпропетровської області 24.02.1995 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 10).

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області №6345 від 09.08.2021 року в будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської від 09.08.2021 року, ОСОБА_5 колишня дружина ОСОБА_1 та його син ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають відповідно п`ять років та сім років, але зареєстровані за цією адресою (а.с. 12).

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2008 року, ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії ВКТ №089676 від 03.09.2008 року, належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17;18).

Як вбачається з копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 21.05.2013 року, ОСОБА_4 заповіла усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19).

15.08.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса М.Г. Головко із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20).

Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК України, передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України, передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Так, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

У постановах від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) та від 21 січня 2021 року у справі № 456/3431/18 (провадження № 61-15919св20) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391, 383, 405 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України, ст. ст. 12,13,76,77,78,81,259, 263,264,265,268,280-282 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до Розділу VІІІ п.п.15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.С. Степанова

28.09.2021