Справа № 638/1757/21
Провадження № 2-о/638/93/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В.В.

за участю секретаря судового засідання - Шевченко І. В.

осіб, які беруть участь у справі:

заявника (законного представника) - ОСОБА_1 ,

постраждала особа - ОСОБА_2 ,

представника заявника та постраждалої особи - ОСОБА_3 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_4 ,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_5 ,

представника заінтересованої особи - Жупник Ю. В.,

свідка - ОСОБА_6 ,

свідка - ОСОБА_7 ,

свідка - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про видачу обмежувального напису,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 та просить суд визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 протягом шести місяців; заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань 200 метрів до місця постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 та місця навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та в громадських місцях протягом шести місяців; заборонити ОСОБА_4 спілкування, листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб протягом шести місяців.

Зазначає, що після розірвання шлюбу батьки ОСОБА_2 подарували квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , придбану під час шлюбу, своїм дітям - неповнолітній ОСОБА_2 та її малолітній сестрі ОСОБА_9 .

Починаючи з 2020 року стосунки між ОСОБА_2 та її батьком ОСОБА_4 , які спільно проживають у квартирі за зазначеною адресою, почали погіршуватись, внаслідок чого заявник та її донька ОСОБА_2 вимушені були звернутися за допомогою до служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей щодо психологічного насильства з боку батька ОСОБА_4 .

Заявник зазначила, що її неповнолітня донька скаржиться на негативне ставлення батька до неї, яке виражається у обмеженні доступу до житла, власником якого вона є. Перешкоджає їй вільно користуватись квартирою шляхом замикання квартири на ключ, якого вона не має. Так, 02 лютого 2021 року з метою перевірки скарги заявника та її доньки комісією у складі посадових осіб Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Шевченківському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Управління соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської ради, Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова здійснено вихід до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстровані та мешкають ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Під час виходу було встановлено, що ОСОБА_10 зачинена в квартирі та не може відімкнути вхідні двері, оскільки в неї немає повного комплекту ключів. Батько на момент з`явлення членів комісії в квартирі не було, на телефонні дзвінки він не відповідав. Внаслідок чого вона вимушена була звернутися за допомогою до матері, яка була разом з представником та членами комісії на місці. Після виклику представником ОСОБА_11 поліції двері відімкнув спеціаліст у присутності працівників поліції.

Також заявник зазначає, що батько постійно психологічно та морально тисне на доньку, обзиває «дурою» та «ідіоткою», залякує притягненням до кримінальної відповідальності за зламані вхідні двері, ображає, принижує її людські якості. Крім того, ОСОБА_4 , спілкуючись разом з неповнолітньою донькою дозволяє собі постійно у її присутності знаходитися лише в одній нижній білизні, чим наносить моральну шкоду ОСОБА_2 , викликаючи стан огиди та спотворене ставлення до відносин між батьком та донькою.

Внаслідок протиправних дій батька ОСОБА_2 знаходиться в нервовому та пригніченому стані, та в результаті постійних сварок з батьком вимушена була покинути кватиру, де разом з ним проживала. Численні звернення до поліції з приводу законності дій ОСОБА_4 будь-якого позитивного результату не дали. Заявник вважає ОСОБА_2 особою, яка постраждала від домашнього насильства, відносно якої тривалий час здійснюється психологічне насильство.

Заінтересована особа ОСОБА_4 надав відзив на заяву про видачу обмежувального припису, в якому зазначив, що він категорично не згоден з позицією заявника. В обґрунтування своїх доводів послався на те, що він завжди піклувався про свою неповнолітню доньку ОСОБА_12 , надавав їй належні умови для проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Зараз він постійно проживає за зазначеною адресою разом з офіційною дружиною ОСОБА_7 та їх спільною донькою ОСОБА_13 , а також з неповнолітньою ОСОБА_14 , та бажає і в подальшому з нею проживати, оскільки вважає її членом своєї родини. Вважає, що конфліктні ситуації між ним та донькою виникли внаслідок провокативної поведінки самої ОСОБА_11 , яка могла бути викликана діями колишньої дружини ОСОБА_1 внаслідок наявності невирішених цивільних спорів між ними з приводу прав на проживання в даній квартирі, місця проживання дітей та стягнення аліментів на малолітню ОСОБА_15 . Факт відсутності 02.02.2021 під час перевірки в квартирі пояснює поважною причиною, яка виникла внаслідок термінової необхідності доставлення його дружини у лікарню. Ключ від верхнього замка вхідної двері він не вважав за потрібне надавати доньці, оскільки ним практично не користувалися. Вважає, що дії та поведінку ОСОБА_11 як неповнолітньої особи необхідно розцінювати з врахуванням її віку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Щепіхіну В.В. для розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження в судовому засіданні.

В судовому засіданні заявник, неповнолітня ОСОБА_2 та їх представник заяву підтримали, на її обґрунтування послались на обставини, які викладені у заяві та доданих до неї письмових доказах. Також заявник та її представник заявили клопотання про допит потерпілої від домашнього насильства особи у якості свідка, проти чого ОСОБА_2 не заперечувала. Крім того, представником заявника було подане клопотання про допит у якості свідка дідуся ОСОБА_2 ОСОБА_6 , з яким неповнолітня ОСОБА_10 проживала до переїзду в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та продовжувала спілкування в період проживання з батьком в зазначеній квартирі.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заяви заперечив, вказані в заяві обставини не визнав, в задоволенні такої заяви просив суд відмовити. Представник заінтересованої особи зазначив, що обрані заявником обмежувальні заходи ніяк не відповідають суті вчинених ОСОБА_4 дій. Що встановлення заборони для ОСОБА_4 перебувати в місці спільного з донькою проживання фактично призведе до позбавлення житла заінтересованої особи, що є крайньою формою втручання у право на повагу до сімейного життя всієї його родини, яка разом з ним постійно проживає в цій квартирі тривалий час. Також заявив клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_8 (мати ОСОБА_4 ) та ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_4 ).

Представник заінтересованої особи служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської ради в судовому засіданні надала пояснення, копії документів, якими обґрунтовує свої пояснення, та підтвердила факт неодноразового звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до служби з заявами щодо вчинення психологічного насильства з боку батька ОСОБА_4 . Також, повідомила, що представниками служби неодноразово проведено: перевірки обстеження умов проживання дитини ОСОБА_2 ; робота з батьками стосовно врегулювання конфлікту між ними та між дитиною і батьком; направлено звернення до центру соціальних служб у Шевченківському районі м. Харкова з необхідністю проведення соціальної роботи як з батьками дитини, так і з дитиною. Крім того, зазначила, що на підставі повідомлення від правоохоронних органів про підтвердження факту вчинення психологічного насильства стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з боку батька згідно Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого Постановою КМУ №585 від 01.06.20, неповнолітню ОСОБА_16 поставлено на облік дітей, що перебувають в складних життєвих обставинах, з приводу скоєння психологічного насильства.

Щодо поданої заяви вважає за доцільне видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 , що буде відповідати інтересам неповнолітньої ОСОБА_2 , оскільки стосунки між дівчинкою та батьком і членами його нової родини напружені і конфлікт на теперішній час не вирішено.

У судове засідання за клопотанням сторін було викликано свідків: ОСОБА_6 (дідуся ОСОБА_2 ), ОСОБА_8 (мати ОСОБА_4 ) та ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_4 ). Також надані пояснення у якості свідка ОСОБА_2 .

Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань та приведено до присяги.

Неповнолітня ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що переїхала до батька на початку 2019 року у зв`язку з тим, що він подарував їй в 2018 році частину (1/2) квартири та пообіцяв їй, що коли вона закінчить школу, вона там буде проживати самостійно. Батько також її запевнив, що він з новою сім`єю поживе якийсь час, а потім переїде в інше місце, можливо за кордон. Спочатку стосунки були гарні, але потім нова дружина почала себе поводитися повною хазяйкою в цій квартирі, встановлювати свої правила щодо биту, їжі та не рахуватися з думкою ОСОБА_11 . Батько належної уваги їй, як доньці, не приділяв, не цікавився її навчанням, оточенням, матеріально не забезпечував, часто перебував в стані алкогольного сп`яніння, чіплявся до неї в цьому стані та був одягнутий у нижню білизну практично весь час спілкування її з ним, що постійно викликало в неї почуття огиди. Крім того, зазначила, з батьком та новою сім`єю вони разом час не проводили, і тому, коли батько виїжджав з новою сім`єю на дачу чи ще куди-небудь, вона вимушена була шукати собі інше місце проживання на ці дні, оскільки потрапити в свою квартиру не мала змогу. З самого початку переїзду до квартири батько не надав їй повного комплекту ключів, тому вона часто чекала на вулиці, коли хто-небудь з членів сім`ї приїде та відчинить. Також повідомила, що батько замикав на верхній замок вхідні двері, від якого у неї не було ключів, і коли вона була вдома. На її думку, такі дії батька, які почались десь на початку 2020 року, свідчили про небажання батька дозволити спілкування між нею та її мамою в квартирі, де ОСОБА_10 проживала, що поставило в залежність отримання нею доступу до квартири та можливість спілкуватися з близькими особами в цій квартирі від поведінки батька. Під час подій, які сталися 02.02.21 у зв`язку з виходом представників соціальних служб на перевірку її місця проживання, вона знову опинилася замкнутою в квартирі та не мала змоги відімкнути вхідні двері, оскільки верхній замок був зачинений. Після того, як вона попросила маму визвати поліцію і надала дозвіл на примусове відчинення дверей, батько їй зателефонував та сказав, щоб вона цього не робила. В той самий час в квартирі знаходилася бабуся (мати ОСОБА_4 ), у якій був повний комплект ключів, проте вона жодних дій щодо відмикання дверей не вчинила. ОСОБА_10 вимушена була звернутись до поліції з заявою про надання допомоги їй як постраждалій від домашнього насильства особі. Після цього стосунки з батьком остаточно зіпсувалися, оскільки він почав її ображати, називати «дурою» та «ідіоткою», погрожувати їй, що вивезе її речі з кімнати, що вона «замість ЗНО буде сідити в «СІЗО» та повинна відшкодувати вартість виламаної з її дозволу двері. Це все закінчилося конфліктом, який стався 08.02.21, під час якого він почав знімати її на телефон, та після чого 09.02.21 вона вимушена була покинути квартиру, оскільки умови знаходження в ній вже стали для неї нестерпними. Також зазначила, що після подій 02.02.21 батько через декілька днів поставив новий замок, замість зламаного під час примусового доступу до квартири. Проте, ключа від нього він їй не надав, зазначивши, що вона його ніколи не отримає.

Свідок ОСОБА_6 (батько заявника ОСОБА_1 - матері неповнолітньої ОСОБА_11 ) в судовому засіданні показав, що до початку 2019 року, тобто до переїзду в квартиру до батька онука проживала разом з ним та бабусею. Потім, коли батько пообіцяв їй окрему кімнату та належні умови проживання, переїхала до батька. Приблизно з другої половини 2019 року почала скаржитися на погіршення стосунків між нею та батьком, дідуся ОСОБА_10 відвідувала постійно і після переїзду до батька, оскільки він проживає поруч. З початку 2020 року після того, як ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_15 , останній почав поводитися агресивно, морально та психологічно тиснути на ОСОБА_12 . ОСОБА_10 почала скаржитися та погіршення стосунків між нею та новою дружиною ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , яка в присутності ОСОБА_6 в кватирі за адресою: АДРЕСА_1 в словесній формі повідомила, що час та дату відвідування останнім квартири з метою зустрічі з онукою необхідно узгоджувати кожного випадку, оскільки це не дім ОСОБА_17 . Також зазначив, що під час виходу для перевірки представників соціальних служб за адресою: АДРЕСА_1 знаходився разом з працівниками служб і поліцією. Після неодноразових невдалих спроб зв`язатися з ОСОБА_4 стосовно відчинення дверей ОСОБА_10 разом з її мамою надала дозвіл на їх відчинення спеціалістом, викликаним працівником поліції. Але після відмикання верхнього замка, від якого у ОСОБА_11 не було ключа, двері залишалися зачиненими, оскільки ОСОБА_10 не змогла самостійно відімкнути ключом нижній замок. Вона вимушена була скинути ключі через вікно на вулицю, де він їх і підібрав. Після цього двері були відкриті ззовні комплектом ключів ОСОБА_11 . Після цього випадку з переписки з ОСОБА_14 він дізнався, що батько почав образливо ставитися до ОСОБА_11 , залякувати притягненням до кримінальної відповідальності за зламані вхідні двері та компенсацією у зв`язку з цим матеріальної шкоди, називати її принизливими словами.

Свідок ОСОБА_7 (дружина ОСОБА_4 ). в судовому засіданні показала, що з самого переїзду вони живуть однією сім`єю разом з її чоловіком, їх спільною донькою ОСОБА_18 та донькою від попереднього шлюбу ОСОБА_4 . ОСОБА_14 . Всі питання вони вирішували разом з дітьми дружно, приділяли їм однакову увагу. 02 лютого 2021 року її самопочуття погіршилося, зважаючи на що її чоловік ОСОБА_4 відвіз її до лікарні. Коли вони перебували в лікарні, на телефон ОСОБА_4 зателефонувала його мати та повідомила, що до квартири намагаються потрапити невідомі люди. Після того, як вони повернулися з лікарні, в квартирі перебували співробітники поліції, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Підтвердила, що повний комплект ключів від квартири був тільки у дорослих. Її чоловік весь час піклується про свою доньку ОСОБА_12 , тому заперечує факти психологічного насильства відносно неї з його боку.

ОСОБА_8 пояснила, що 02 лютого 2021 року приїхала навідати сина ОСОБА_4 , який попросив її побути з дітьми, оскільки він повезе дружину ОСОБА_7 до лікарні, у зв`язку з її поганим самопочуттям. ОСОБА_4 дав ОСОБА_8 ключі від вхідних дверей квартири. В подальшому ОСОБА_8 зачинила двері та пішла відпочивати до окремої кімнати. Будь-якого шуму вона не чула, ОСОБА_10 до неї з проханням відкрити двері не зверталася. Онука ОСОБА_18 зайшла до кімнати та пояснила, що за дверима стоять невідомі люди та намагаються відкрити двері квартири. ОСОБА_8 вийшла з кімнати та побачила на моніторі, що невідомі люди відкривають двері квартири, після чого подзвонила своєму синові. Коли вона здійснила спробу відчинити двері, почула, що її відчиняють ззовні ключами. На питання до ОСОБА_11 звідкіля потрапили до сторонніх людей ключи, остання відповіла, що це вона їм надала. Після того ОСОБА_8 пішла до окремої кімнати, оскільки її самопочуття різко погіршилося.

Заслухавши пояснення заявника, постраждалої особи, їх представника, заінтересовану особу ОСОБА_4 , його представника, представника заінтересованої особи служби у справах дітей по Шевченківському району, свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним задовольнити заяву частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.11.2017 року шлюб між ОСОБА_1 (матір`ю постраждалої особи) та ОСОБА_4 (батьком постраждалої особи) розірваний. Від цього шлюбу колишнє подружжя має дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з матір`ю, та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час розгляду справи проживає разом з батьками матері.

Відповідно до укладеного договору дарування від 10.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я. М. 10.08.2017 року за №1618, ОСОБА_9 , в інтересах якої діяла її матір ОСОБА_1 , та за згодою батьків ОСОБА_19 прийняли у дар в розмірі по Ѕ частці кожна квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

На час розгляду справи в даній квартирі зареєстровані: заявник ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

З початку 2019 року батько ОСОБА_4 проживає разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_14 та разом зі своєю новою сім`єю в зазначеній квартирі. Між ОСОБА_4 та його донькою неодноразово виникали конфлікти з приводу відсутності у останньої повного комплекту ключів, що призводило до перешкоджання ОСОБА_11 користуватися належним їй майном, ускладнювало її вільне пересування та спілкування з близькими родичами на території її місця проживання, обмежувало доступ до квартири.

ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував, що у постраждалої особи відсутній ключ від верхнього замка вхідної двері та пояснював це тим, що у наданні його не було необхідності, оскільки він замикав замок дуже рідко і тільки у випадках виїзду разом з усією родиною, в тому числі і з ОСОБА_20 . Проте, такі пояснення не знаходять свого підтвердження, оскільки показами свідків доводиться, що неповнолітня ОСОБА_10 переважну частину свого вільного часу не проводила разом з новою родиною. У випадках, коли батько виїжджав зі своєю сім`єю з квартири, вона ночувала у бабусі з дідусем (батьків матері). В інших випадках вона чекала, коли хто-небудь приїде до квартири або відчинить їй двері, не маючи можливості потрапити туди у свій час. Свідок ОСОБА_6 та заявник ОСОБА_1 підтвердили показання постраждалої особи, що в більшості випадків замикання дверей на верхній замок відбувалося перед спробою зустрітися ОСОБА_11 зі своїми близькими родичами, не зважаючи на те, що останні попереджали про свій прихід.

На звернення мати та дідуся постраждалої особи щодо врегулювання цих конфліктних ситуацій та припинення обмеження у доступі до житла ОСОБА_4 не реагував. Внаслідок чого постраждала особа та її мати 16.07.2020 звернулися до служби у справах дітей по Шевченківському району щодо факту вчинення психологічного насильства відносно ОСОБА_2 з боку її батька. Служба у справах дітей по Шевченківському району листом від 11.08.2020 №10-22/1323/20 звернулась до Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова з проханням втрутитися в ситуацію, яка склалася у зв`язку з конфліктом між дорослими, оскільки постраждала особа перебуває у напруженому психолого-емоційному стані, з метою захисту прав неповнолітньої дитини.

Оскільки ситуація після звернення не поліпшилася, 17.07.2020 року постраждалою особою в присутності її законного представника подана заява до сектору ювенальної превенції Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області про вчинення відносно неї домашнього насилля в вигляді економічного та психологічного насилля з боку свого батька ОСОБА_4 , який продовжує ігнорувати її прохання та створює напружену психологічну ситуацію, безпідставно позбавляє її можливості вільного користування житлом, викликає у неї емоційну невпевненість та стан незахищеності.

На підставі акту обстеження №125 від 11.08.2020 року, проведеного членами комісії служби у справах дітей по Шевченківському району у зв`язку із зверненням постраждалої особи, встановлено, що ОСОБА_10 проживає в одній кімнаті з ОСОБА_21 (спільною донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_22 ). Між ОСОБА_14 , батьком і його родиною на час проведення перевірки склалися напружені взаємовідносини.

02 лютого 2021 року з метою об`єктивної і всебічної перевірки заяви ОСОБА_1 , яка була подана 15 січня 2021 року до Департаменту служб у справах дітей, комісією у складі посадових осіб Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Шевченківському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Управління соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської ради, Центру соціальних служб Шевченківського району м. Харкова здійснено вихід до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстровані та мешкають ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_2 .

Відповідно до Акту №15 від 02.02.2021 судом встановлено, що представники комісії не змогли дістатися квартири, оскільки двері ніхто не відчинив, проте неповнолітня ОСОБА_10 знаходилися в середині квартири. На дзвінки працівника поліції, яку викликала мати постраждалої особи, ОСОБА_23 не відповідав. Проте, мав змогу викликати ще один наряд поліції та швидку допомогу для своєї матері, яка знаходилася в квартирі і стан якої почав погіршуватися під час відмикання дверей.

До пояснень ОСОБА_4 відносно того, що він одразу дав вказівку своєї матері відчинити вхідні двері після її дзвінка, що вона і намагалася зробити, суд ставиться критично, оскільки вони спростовуються поясненнями ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , що містяться в матеріалах справи. Вони зазначають, що деякий час вони спостерігали за тим, як відмикають двері невідомі їм люди, просили їх припинити та почекати поки прийде ОСОБА_4 та все вирішить. Також, не відкривання дверей зсередини за нібито вказівкою ОСОБА_4 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Вони зазначили, що після відмикання верхнього замка спеціалістом за допомогою спеціальних пристроїв, нижній замок залишався зачиненим, і ОСОБА_10 вимушена була скинути ключи з вікна для надання можливості відчинити двері ззовні.

Такі дії ОСОБА_4 , на думку суду, свідчать про їх ненаправленість на сприяння мирним шляхом вирішити ситуацію з доступом у квартиру представників комісії, навіть зважаючи на неможливість перебувати ОСОБА_4 в ній в той час з поважних причин. Тому суд не приймає до уваги посилання заінтересованої особи на те, що виламування дверей відбулося в результаті вчинення насильницьких дій ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та їх адвоката Проніної В. М. із залученням невідомих спеціалістів, що привело до погіршення здоров`я ОСОБА_8 у вигляді серцевого нападу та ОСОБА_13 у вигляді психоемоційного стресу.

Після чого заявник та неповнолітня ОСОБА_2 звернулися до поліції з заявою про захист від вчинення з боку батька неповнолітньої ОСОБА_11 домашнього насильства. За даним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 299793 від 02 лютого 2021 року відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 по справі №638/1890/21ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340,00 грн. Дана постанова на час розгляду справи не набрала чинності.

Після подій 02 лютого 2021 року, що вплинули на емоційний та психологічний стан неповнолітньої ОСОБА_2 , стосунки між нею та батьком ще більше погіршилися. Це підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 та самої неповнолітньої ОСОБА_11 . В заяві до начальника ХРУП №3 ГУМП в Харківській області, з якою вона звернулася після конфлікту, який виник вже 08.02, вона зазначає, що батько на протязі останньої неділі її постійно тероризує. Скаржиться на те, що він називає її злочинницею, заважає їй робити шкільні домашні завдання, постійно знімає її на відео, обзиває «дурою» та «ідіоткою», погрожує тим, що вона буде сидіти у СІЗО і що він вивезе всю її мебель з кімнати. та постійно ходить у ніжній білизні, що викликає у неї неприємні та огидні почуття.

На підставі повідомлення начальника СЮП ВП ХРУП №3 ГУ НП в Харківській області ст. лейтенанта поліції Б. Папаліна від 17.02.2021 №60/1452, в якому зазначено про встановлення факту вчинення відносно постраждалої особи ОСОБА_2 з боку батька психологічного насильства, службою у справах дітей по Шевченківському району 22 лютого 2021 року неповнолітню ОСОБА_12 поставлено на облік, як дитину, що перебуває в складних життєвих обставинах з приводу скоєння психологічного насильства.

Обставини, якими обґрунтовує заявник свої вимоги щодо встановлення обмежувального припису, підтверджуються також іншими наявними в справі доказами.

Так, факт знаходження у нижній білизні під час спілкування зі своєю донькою батька ОСОБА_4 підтверджується наданими скринами з відеозапису їхньої розмови та самим відеозаписом, зробленим за допомогою телефону постраждалої особи, які додані до заяви. Крім того, допитувана в судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердила, що її чоловік дійсно знаходиться в квартирі, під час перебування в неї, в нижній білизні, в тому числі і у присутності дітей, проте, не вважає це чимось непристойним.

Суд вважає, що подібна поведінка батька по відношенню до своєї доньки є неприпустимою, з огляду на її неповнолітній вік особи жіночої статі, під час якого формується ставлення до протилежного полу та моральні засади відносин між чоловіком та жінкою.

Погіршення стосунків між батьком та постраждалою особою супроводжувалось поведінкою інших членів сім`ї, не направленою на вирішення конфлікту мирним шляхом. Це підтверджується фотографією скрину, зробленого з телефону ОСОБА_6 , де містяться відомості про розповсюдження негативної інформації відносно ОСОБА_2 та її близьких родичів з боку дружини ОСОБА_4 ОСОБА_7 .

Крім того, показаннями свідків та поясненнями ОСОБА_4 встановлено, що після подій 02.02.21 року ОСОБА_4 поставив новий замок замість зламаного під час примусового відчинення дверей. Проте, ключа від цього замка він ОСОБА_11 знову не надав.

Неможливість проживання в умовах постійних образ, погроз та приниження, що привели до конфлікту, який стався 08.02.2021, за відсутністю повного комплекту ключів від квартири, змусили покинути постраждалу особу ОСОБА_2 квартиру, де вона проживала разом з батьком. Негативне ставлення її до батька, якого вона вважає кривдником відносно себе, підтверджується її діями щодо зміни власного прізвища з ОСОБА_24 (прізвище батька) на ОСОБА_25 (дівоче прізвище матері), що підтверджується копією паспорта № НОМЕР_1 , виданого 05.02.2021 (номер органу, що видав 6311).

В заяві ОСОБА_2 від 12.03.2021, адресованої суду та наданої представником постраждалої особи в судовому засіданні, постраждала особа зазначає, що на теперішній час вона вимушена проживати в іншому місці, оскільки доступу до квартири у виді повного комплекту ключів у неї й досі не має. За весь цей час, коли вона вимушено переїхала з адреси АДРЕСА_2 , батько не намагався з нею зв`язатися з приводу вирішення конфліктної ситуації та зміни своєї некоректної поведінки, яку він демонстрував останнім часом до залишення нею квартири. Особа зазначає, що боїться знаходитися з ним на одинці дома або в іншому місці, тому що він налаштований на її думку агресивно.

Спірні правовідносини регулюються Законом України № 2229-VIII від 07.12.2017 "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (надалі Закон) та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно пункту 14 статті 1 Закону № 2229-VIII психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Факт психологічного стресу та емоційної нестабільності, які були спричинені діями батька ОСОБА_4 відносно постраждалої особи, підтверджуються матеріалами справи, а саме копією висновку психолога ОСОБА_26 КНП «Міська дитяча лікарня №5» від 08.02.2021, відповідно до якого результати досліджень свідчать про високий рівень тривоги та предиспозицію до формування тривожного розладу, емоційної нестійкості, схильності до невротичних проявів (внаслідок високого рівня тривоги) на фоні ситуації у родині, яка склалася; копією довідки від 10.03.2021 року, виданою психологом КНП «Міська дитяча лікарня №5» ОСОБА_26 про те, що ОСОБА_2 знаходилася на консультації у психолога. Необхідність звернення до психолога постраждалою особою підтверджується і представником служби у справах дітей по Шевченківському району, яка підтвердила в судовому засіданні, що ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до психолога центру соціальних служб.

Таким чином, зважаючи на всі зібрані та досліджені докази по справі, встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відносно ОСОБА_2 вчинено з боку батька домашнє насильство у формі психологічного насильства, яке полягає у тривалому обмеженні в доступі до житла постраждалої особи, що їй належить на праві власності, перешкоджанні у вільному пересуванні під час спільного проживання постраждалої особи у квартирі разом з її батьком, позбавлення можливості спілкуватися з близькими родичами в місці проживання без наявності спеціального дозволу з боку батька.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАПта КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях (правовий висновок у Постанові ВС від 05 вересня 2019 року в справі №756/3859/19).

Стаття 27 Конвенції про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Про наявність ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства у вигляді психологічного насильства відносно ОСОБА_2 ) з боку її батька свідчать бездіяльність ОСОБА_4 щодо врегулювання ситуації з забезпеченням доступу до житла постраждалої особи, власницею якого вона є. Крім того, ОСОБА_4 подана заява до Т.в.о. начальника Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області щодо застосування термінового заборонного припису стосовно кривдників: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відносно доньки ОСОБА_4 - ОСОБА_13 та мати ОСОБА_4 - ОСОБА_8 , в якій він просить заборонити кривдникам вхід та перебування в місці проживання та перебування постраждалих осіб, а саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Заява подана у зв`язку з подіями, що відбулися 02.02.21 під час виходу для перевірки представників комісії соціальних служб.

Такі дії з боку заінтересованої особи ОСОБА_4 , на думку суду, направлені на виключення можливості спілкування неповнолітньої ОСОБА_11 з її близькими особами в помешканні, куди вона планує повернутися для проживання, але боїться це робити через агресивну поведінку батька. Крім того, суд бере до уваги наявність на судовому розгляді невирішених цивільних спорів між батьками постраждалої особи: щодо вселення та виселення до/з квартири за адресою: АДРЕСА_2 (справа №638/9683/20) та щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_27 та ОСОБА_2 (справа №638/11169/20), результати розгляду яких безпосередньо вплинуть на інтереси всіх дітей (в тому числі і ОСОБА_13 , оскільки вона зараз проживає в даній квартирі).

Таким чином, з урахуванням напружених стосунків між батьками, що свідчить про затягування конфлікту між ними, відсутності покращень у стосунках між постраждалою особою та її батьком, відсутності вільного доступу до квартири, власником якої є постраждала особа і в якій планує постійно мешкати з новою сім`єю її батько, існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства з боку батька відносно постраждалої особи.

Частиною 1 статті третьої Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 р. зі змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН №50/155 від 21 грудня 1995 року (далі Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Так суд, вивчивши докази, надані заінтересованою стороною ОСОБА_4 відносно того, що ОСОБА_28 не повинна була йти до школи, відхиляє їх, оскільки це не має значення для встановлення обставин, зважаючи на те, що на цей день був запланований вихід комісії, скасувати який за попередженням ОСОБА_4 вже не було можливості, що підтверджується копією листа Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Шевченківському району від 18.02.2021 року №54, наданому на запит представнику ОСОБА_4 . Крім того, за поясненням представника служби у справах дітей по Шевченківському району участь дитини у такій перевірці є обов`язковою, що і пояснює присутність ОСОБА_11 в цей час в квартирі.

Також, стосовно посилання представника заінтересованої особи на те, що обрання заходу обмеження у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання за відсутності нагальної потреби буде крайньою формою втручання у право на повагу до житла та у право на повагу до сімейного життя всієї родини, яке захищається статтею 8 Конвенції (надалі Конвенція) про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, позбавлення права вільного доступу до житла, власником якого є постраждала особа, також є передумовою порушення її права на повагу до житла в розумінні статті 8 Конвенції та права на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Крім того, право на повагу до житла особи за статтею 8 не передбачає права на отримання житла. Стаття 8 не накладає на державу обов`язок забезпечення (гідним) житлом громадян, які перебувають під її юрисдикцією (справа «Чепмен проти Сполученого Королівства»).

Аналізуючи норму пункту 2 статті 8 Конвенції в контексті порушення права заінтересованої особи, суд зазначає, що втручання в це право можуть вважатися «необхідними в демократичному суспільстві», якщо вони мали місце для реагування на нагальну суспільну потребу та якщо застосовані заходи були пропорційними цілям, які переслідувалися. Законні обмеження мають спрямовуватися виключно на досягнення правомірних цілей, тобто застосовуватися лише для забезпечення належного забезпечення прав і свобод людини, задоволення справедливих вимог моралі, громадського порядку та загального добробуту в демократичному суспільстві. Вимога «необхідність у демократичному суспільстві» тісно пов`язана з вимогою «тимчасовості» обмежень, яка полягає в їх застосуванні на певний час і обов`язковому припиненні, коли визнається необхідність припинити обмеження прав особи.

Таким чином, враховуючи те, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи, з огляду на наявність ризиків, та застосовуючи принцип пропорційності, суд дійшов висновку, що застосування до ОСОБА_4 тимчасових обмежень його прав буде легітимним заходом втручання в його право на повагу до сімейного життя та житла. Надані докази, які містяться в матеріалах справи, підтверджують, що ОСОБА_4 є приватним підприємцем, має постійний стабільний дохід та відмінний стан здоров`я, до переїзду тривалий час проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , яка має окреме житло.

Відповідно до частин 1, 2 статті дев`ятої Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справ доказів, оцінивши вірогідність продовження вчинення домашнього насильства та вірогідність повторного настання наслідків його вчинення, встановлює обмежувальний припис ОСОБА_4 відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_2 строком на 2 місяці, що відповідає інтересам постраждалої дитини та забезпечить безпеку останньої.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі.

Керуючись ст. ст. 141, 293, 294, 350-1-350-8, 430 ЦПК України, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_4 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про видачу обмежувального напису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на строк 2 (два) місяці у вигляді наступних заходів тимчасового обмеження його прав:

- заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 протягом двох місяців;

- заборонити ОСОБА_4 наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (реєстрації) за адресою: АДРЕСА_2 та місця навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 та в громадських місцях протягом двох місяців;

- заборонити ОСОБА_4 спілкування, листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб протягом двох місяців.

В іншій частині вимог заяви про видачу обмежувального припису відмовити.

Встановити строк дії обмежувального припису 2 (два) місяці.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області для взяття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на профілактичний облік, а також Адміністрацію Шевченківського району Харківської міської ради.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

заявник: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_29 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

заінтересована особа: ОСОБА_4 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

заінтересована особа: служба з питань захисту дітей Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса місцезнаходження: 61200, м. Харків, просп. Науки, 17-а, 4 поверх.

Суддя В.В. Щепіхіна