Справа № 171/2228/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Семенової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Титаренко Л.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Апостолівської міської обєднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Апостолівської міської обєднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є батьками позивача ОСОБА_1 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 1958 рік по 15 січня 2001 рік.

В період шлюбу батьки позивача ОСОБА_1 разом побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок було зареєстроване 24 січня 1994 року за ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 24 січня 1994 року, виданого виконавчим комітетом Апостолівської міської ради .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 , про що було видане свідоцтво про смерть Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №12 від 16 січня 2001 року, серії НОМЕР_1 .

Після смерті батька позивача, мати прийняла спадщину шляхом спільного проживання разом с померлим на день смерті, оскільки на час смерті була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_4 , інші спадкоємці у визначений ст. 1279 ЦК України термін для прийняття спадщини після смерті батька, не звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, наміру щодо прийняття спадщини не виявили.

У зв`язку з тим, що матір потребувала стороннього догляду, позивач став проживати разом з матір`ю, допомагав їй по господарству, вони разом спільно вели сімейний бюджет, він здійснював догляд за нею, займався її лікуванням.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача - ОСОБА_3 , про що видане свідоцтво про смерть Апостолівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 178 від 20 серпня 2004 року, серії НОМЕР_2

Матір позивача не залишила заповіту чи будь - якого розпорядження про спадкування належного їй майна.

Спадкова маса після смерті матері позивача складається з житлового будинку з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Після смерті матері, позивач ОСОБА_1 у визначений ст. 1279 ЦК України термін для прийняття спадщини, не звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, про те він фактично користувався спадщиною, а саме вказаним житловим будинком, що побудували його батьки.

На даний час позивач не може вільно користуватись та розпоряджатись спадщиною, оскільки не має відповідного правовстановлюючого документу на нерухоме спірне майно.

23.10.2020 року він звернувся до приватного нотаріусу Апостолівської районного нотаріального округу Богомолова В.І з заявою для прийняття спадщини, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.10.2020 року, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мотивована тим, що згідно довідки, виданої ЦНАП виконкому Апостолівської міської ради 09.10.2020 року за №2826 ОСОБА_3 на момент смерті проживала сама за адресою АДРЕСА_1 . Спадкодавець у встановлений строк для спадкування, не звернувся до нотаріусу з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом та не проживав постійно на момент смерті зі спадкодавицею.

Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Апостолівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав відзив та просив розглядати справи за відсутністю представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

30.11.2020 року ухвалою відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання.

19.04.2021 р. ухвалою справу призначено до розгляду по суті.

Згідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , актовий запис № 126 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 178 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 12 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, буд. АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с. 14-22)

23.10.2020 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.24).

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1. ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Вирішуючи даний спір слід виходити з наступного.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом.

Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

23.10.2020 року приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Богомоловим В.І. позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , в зв`язку з тим, що спадкоємець у встановлений строк для спадкування не звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою та не проживав постійно на момент смерті зі спадкодавцем. (а.с.24).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ст.1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Позивачем не надано доказу того, що мати позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, батька позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до постанови нотаріуса про відмови у вчиненні нотаріальної дії, спадкоємцю відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкоємець не проживав з спадкодавцем на момент смерті.

Позивач з позовною вимогу про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до суду не звертався, але в позовній заяві зазначив, що постійно проживав разом зі спадкодавцем, проте зареєстрований за іншою адресою .

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Дослідив всі підстави та обґрунтування заявлених позовних вимог, вивчив матеріали цивільної справи, суд не вбачає підстав, для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивачем ОСОБА_1 позовні вимоги не обґрунтовані, не підтвердженні, а тому вимоги про визнання за позивачем, як сином померлої права на житловий будинок, в порядку спадкування, задоволенню не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 181, 182, 328, 331, 376, 392, 529, 548, 1216, 1217, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 80, 81, 89, 141, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Апостолівської міської обєднаної територіальної громади Апостолівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Семенова Н. М.