Справа №442/3458/17
Провадження №2/442/120/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд,

за участю:

прокурора: Негрич Н.М.

від позивача КЕВ м. Львова: Черняк Ю.І.

від позивача ДП МОУ „Аеропорт Львів-2: Тимчина А.М.

від відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

від відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_3 , ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону, діючи в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (далі КЕВ м. Львова), Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2 (далі ДП „Аеропорт Львів-2), звернувся до суду із позовом про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звільнити та привести у попередній стан самовільно зайняту ними земельну ділянку, площею 0,14 га, яка є частиною земельної ділянки військового містечка № 7 у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області, шляхом знесення самочинно збудованих на цій ділянці будівель і споруд, особисто або за їхній рахунок. Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що на підставі державного акта на право користування землею Б № 040542 (ДСК), виданого виконавчим комітетом Дрогобицької районної ради народних депутатів у 1985 році, та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112, Стрийській КЕЧ (правонаступником якої є КЕВ м. Львова) надано у безстрокове та безоплатне користування земельну ділянку, загальною площею 25,9 га, у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області. На підставі наказу начальника Дрогобицького гарнізону від 05.12.2014 № 4 зазначена земельна ділянка закріплена за ДП „Аеропорт Львів-2. Зазначене підтверджується відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які обліковуються за Міністерством оборони України по КЕВ м. Львова та Держгеокадастру у Дрогобицькому районі станом на 15.02.2017. З урахуванням наведеного позивач вважав, що земельна ділянка, площею 25,9 га, у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області перебуває у державній власності та належить до земель оборони, правові засади та порядок використання яких регулюється Законом України „Про використання земель оборони. Військовою прокуратурою Івано-Франківського гарнізону встановлено, що відповідачі самовільно зайняли земельну ділянку, площею 0,14 га, яка є частиною згаданої земельної ділянки військового містечка № 7 у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області і перебуває в державній власності та здійснили на ній самочинне будівництво будівель і споруд.

Представники відповідачів заперечували проти позову, вважали позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. У своїх запереченнях вказували, що стверджуючи, що земельна ділянка віднесена до земель оборони і перебуває у державній власності, прокурор не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх обґрунтувань. Так, відповідно до вимог ст.ст. 92, 116, 125, 126 чинного Земельного Кодексу України, а також ст.ст. 16, 20, 21 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, речове право на земельну ділянку виникає за наявності таких актів: рішення повноважного органу про надання земельної ділянки; проекту землеустрою про відведення (акту відводу) земельної ділянки; державного акту на право власності чи право користування земельною ділянкою; а також державної реєстрації. Вказують, що земельне законодавство, що діяло на території України у зазначені періоди, підставами виникнення речового права визначало: рішення повноважного органу; відведення землі; державний акт на право власності або користування землею; реєстрацію такого права. Проте, наголошують, жодного із перелічених документів прокурором не представлено. А з наданої копії частини Державного акту серії Б № 040342 про безстрокове та безоплатне користування земельною ділянкою площею 25,9 га Стрийською КЕЧ на території Дрогобицького відгодівельного радгоспу Дрогобицького району Львівської області вбачається наступне: 1-ша сторінка відсутня, а представлені лише сторінки 2, розворот, 3 і 4. На 2-ій сторінці міститься відмітка, що акт видано 1985 року. Оригінал Акту так і не був представлений судам; з наданих копій Державного акту неможливо встановити, на підставі якого рішення та якого органу видано державний акт; в Акті наявний опис суміжних земель, відповідно до якого земельна ділянка по периметру (від т. А до т. А) межує із землями Дрогобицького відгодівельного радгоспу с. Колпець; В той же час, адміністративно с. Колпець 28.08.1977 увійшло до складу смт Стебник разом із селом Солець, а 21.01.1978 Стебник отримав статус міста районного підпорядкування; географічно с. Колпець межує: з заходу: з с. Солець, з півночі з м. Дрогобич, з північного сходу із с. Болехівці, зі сходу і з півдня Стебник. Отже, с. Колпець, де за вищезазначеним державним актом землі Стрийської КЕЧ. Зазначають, що село Модричі зі сходу межує з с. Солець. Село Колпець ніколи не мало навіть спільної межі із с. Модричі. Таким чином, наголошують, що надана копія Державного акту немає відношення до предмету спору, не відповідає вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. У плані землекористування схематично зображено багатокутник, по периметру якого позначено довжини сторін та нанесено т. А (А), всередині багатокутника напис: „ділянка № НОМЕР_1 та 25,9; інші сторінки державного акту відсутні, як відсутня й інформація щодо рішення повноважного органу про надання земельної ділянки та проект землеустрою чи відведення землі. Зазначають, що Акт обстеження земельної ділянки військового містечка № 7 у с. Модричі Дрогобицького району у відповідності до Закону України „Про землеустрій мають право проводити: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Проте такий складено комісією у складі: голова юрисконсульт КЕВ м. Львова, члени комісії: начальник сторожевої охорони Стрийського гарнізону, голова ліквідаційної комісії ДП МОУ „Аеропорт Львів-2, прокурор військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону. Вказують, що державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Громадський контроль за використанням та охороною земель здійснюється громадськими інспекторами, які призначаються відповідними органами місцевого самоврядування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, і діють на підставі положення, затвердженого центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, охорони навколишнього природного середовища. Постановою Кабінету Міністрів України „Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 внесено зміни до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, та визначено, що Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. В той же час, наголошує, що позивачі не віднесені до жодного з вище перелічених органів та/або осіб, жодних координат земельної ділянки не вказано: ні кадастрового номера, ні географічних координат прив`язок чи точок повороту зовнішніх меж ділянки, міститься лише покликання на номер і рік видачі державного акта. Враховуючи вищенаведене, оскільки прокурором не надано жодних доказів порушення прав позивачів, а саме КЕВ м. Львова та ДП МОУ „Аеропорт Львів-2, саме відповідачами, оскільки не підтверджено виникнення таких прав у позивача на спірні землі, а також існування їх на момент звернення до суду, як і не надано доказів проведення самовільного будівництва відповідачами, на землях що належать позивачам, просять у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2017, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018, позов залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 16.06.2020 касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова задоволено; рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.12.2017 та постанову Апеляційного суду Львівської області від 21.05.2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Після автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.07.2020 справу передано судді Кучаковському Ю.С.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.07.2021 прийнято до свого провадження справу за позовом заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

11.12.2020 судом визнано судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.02.2021 прокурором подано заяву про долучення додаткових доказів, проте суд повернув таку заяву без розгляду, оскільки суду не надано доказів надіслання копії заяви з додатками іншим учасникам справи.

26.02.2021 прокурором подано заяву про долучення додаткових доказів, в задоволенні якої суд відмовив, оскільки прокурор не навів підстав поважності неможливості надання таких доказів в підготовчому судовому засіданні, в тому числі і через засоби поштового зв`язку.

Твердження прокурора про те, що він їх отримав на запит перед судовим засіданням не підтверджено жодними доказами, а спростовується тим, що 09.02.2021 вони вже подавалися.

Прокурор Негрич Н.М., представник КЕВ м. Львова Черняк Ю.І., представник ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 Тимчина А.М. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити.

ОСОБА_1 та представники відповідачів проти задоволення позову заперечували.

Дослідивши письмові докази, долучені до позову, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України „Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шлях призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України „Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом до суду, прокурор вказав, що на момент звернення до суду позовна заява про знесення самочинного будівництва на земельній ділянці військового містечка № 7 в с. Модричі Дрогобицького району Львівської області Міністерством оборони України, КЕВ м. Львова або ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 не подана, що свідчить про неналежне здійснення інтересів держави.

Окрім того, 13.04.2017 комісією в складі: юрисконсульта КЕВ м. Львова Безушко О.І., членів комісії: начальника сторожової охорони Стрийського гарнізону Андрейціва І.А., голови ліквідаційної комісії ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 Дерев`яного О.Б., прокурора військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Негрича Н.М., складено Акт обстеження земельної ділянки військового містечка № 7 с. Модричі Дрогобицького р-ну від 13.04.2017, проте КЕВ м. Львова або ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 не вжито жодних ефективних заходів до захисту порушеного права, позову до суду не подавалося, а тому суд дійшов до висновку, що прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовом в межах цієї справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. На негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав власника розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення, що передбачено пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Згідно п. „б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України військовим вважається державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України.

Нормою ст. 3 Закону України „Про Збройні Сили України визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та головним органом у сфері оборони і військового будівництва.

Відповідно до п. 25 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 22.12.1997 № 483, облік усіх земель, наданих для потреб Міністерства оборони України, здійснюється згідно з Керівництвом по обліку земель (земельних ділянок) в квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України.

Пунктом 1.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448, передбачено, що це Положення визначає організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (далі ЗС України). Організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗС України (далі квартирно-експлуатаційне забезпечення) це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться, зокрема, квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі КЕВ (КЕЧ)).

Правові засади та порядок використання земель оборони встановлені Законом України „Про використання земель оборони, відповідно до ст. 1 якого землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України „Про використання земель оборони військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Приписами ч. 1 ст. 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно з ч. 2 вказаної статті порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Пунктами „а, „г, „е ч. 1 ст. 96 ЗК України встановлено, що землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Приписами ст. 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив); власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).

Нормою ст. 126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підтвердження права користування на земельну ділянку прокурором долучено копію Державного акту серії Б № 040542, а саме: копії трьох сторінок, з яких вбачається, що Державний акт видано Стрийській КЕЧ на території Дрогобицького відгодівельного радгоспу Дрогобицького району Львівської області Української Радянської соціалістичної республіки. Виконавчим комітетом Дрогобицької районної Ради народних депутатів в тому, що за землекористувачем закріплюються в безстрокове і безоплатне 25,9 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для державних цілей. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 112. З опису суміжних земель вбачається, що земельна ділянка від А до А-1 межує з землями Дрогобицького відгодівельного р-ну с. Колпець (т. 1 а.с. 49-51).

На запитання суду оригіналу вказаного Державного акту для огляду в судовому засіданні суду не було надано.

Відповідно до довідки головного управління Держземагенства у Львівській області № 700 від 17.02.2014 станом на 01.01.2014 ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 має у користуванні земельну ділянку на території Модридської сільської ради, а саме: пасовище 2; чагарники 9,2; відкриті землі 14,5; під водою 0,2; всього 25,9 (т. 1 а.с. 52).

Згідно з Актом звірки площ земельних ділянок, які перебувають у користуванні та на балансі ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 та на картковому обліку КЕВ м. Львова станом на 01.12.2016 у в/м № 7 с. Модричі, Дрогобицький р-н розташована земельна ділянка площею 25,9 га (т. 1 а.с. 53).

Відповідно до листа КЕВ м. Львова від 31.05.2017 № 3028, адресованого прокурору військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Негричу Н., військове містечко № 7 в с. Модричі Дрогобицького району обліковується в КЕВ м. Львова відповідно до акту приймання-передачі від 31.10.13 від Самбірської КЕЧ району до КЕВ м. Львова і згідно даного акту військове містечко № 7 рахується на балансі ДП МОУ „Аеропорт Львів-2; земельна ділянка військового містечка № 7 площею 25,90 га відноситься до земель оборони, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею Стрийській КЕЧ району (правонаступником якої, після розформування, була Самбірська КЕЧ району, правонаступником якої, після розформування в 2013 році, став КЕВ м. Львова) В № 040542 від 1985 року; відповідно до наказу Міністра оборони України, Модрицькій сільській раді передано на баланс чотири житлові будинки; інвентаризацію земель в/м № 7 КЕВ м. Львова не проводив, але на даний час КЕВ м. Львова виготовляються правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку (технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до рішення Модрицької сільської ради „Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд військового містечка № 7 від 29.01.2015 № 494 КЕВ м. Львова укладено договір з ліцензованою організацією і виконано топогеодезичну зйомку земельної ділянки в/м № 7 у с. Модричі Дрогобицького району Львівської області (т. 1 а.с. 54).

Відповідно до акту приймання (передачі) території військового містечка № 7, с. Модричі Дрогобицького району від 31.10.2013 Самбірська КЕЧ району передає, а КЕВ м. Львова приймає земельну ділянку площею 25.9 га (індивідуальна картка обліку земельної ділянки (Ф-403), Державний акт на право користування землею (2 арк.), схема земельної ділянки військового містечка), на якій знаходиться військове містечко АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 55-58).

Будь-яких інших доказів на підтвердження права користування земельною ділянкою позивачем надано не було.

На запитання суду чи оформлено право користування за ДП „Аеропорт Львів-2 інакше, ніж на підставі наказу начальника Дрогобицького гарнізону від 05.12.2014 № 4, сторони повідомили, що ні.

Надаючи Державний акт про право постійного користування Стрийською КЕЧ району, прокурором не надано доказів на підтвердження викладених у листі КЕВ м. Львова від 31.05.2017 № 3028, адресованого прокурору військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Негричу Н., обставин, а саме того, що правонаступником Стрийською КЕЧ району є Самбірська КЕЧ району, а правонаступником Самбірської КЕЧ району КЕВ м. Львова.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань будь-які відомості про юридичну особу з найменуванням: Стрийська КЕЧ району відсутні; а щодо юридичної особи з найменуванням Самбірська КЕЧ району вказано, що така юридична особа є припиненою, будь-які відомості про правонаступників відсутні. Також при перегляді відомостей про юридичну особу: КЕВ м. Львова, відсутні дані про те, що ця юридична особа є правонаступником Самбірської КЕЧ району.

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки військового містечка № 7 с. Модричі Дрогобицького р-ну від 13.04.2017 комісією в складі: юрисконсульта КЕВ м. Львова Безушко О.І., членів комісії: начальника сторожової охорони Стрийського гарнізону Андрейціва І.А., голови ліквідаційної комісії ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 Дерев`яного О.Б., прокурора військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_5 , затвердженого начальником КЕВ м. Львова Гуменюка В.В., у зв`язку з ліквідацією ДП МОУ „Аеропорт Львів-2 склали акт, обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: с. Модричі Дрогобицького р-ну. Відповідно до облікових даних КЕВ м. Львова Ф 405А (відомість наявності та використання земельних ділянок станом на 01.01.2017) площа земельної ділянки становить 25,9 га (держакт Б № р.) В ході проведеного обстеження 12.04.2017 було встановлено, що приватною особою самовільно захоплено частину земельної ділянки в/м № 7, що орієнтовно становить 0,12 га, а саме будівництво житлової споруди гаражів (т. 1 а.с. 16, 48).

Даний акт обстеження земельної ділянки військового містечка № 7 с. Модричі Дрогобицького р-ну від 13.04.2017, на який посилається позивач, не дозволяє ідентифікувати конкретне місце розташування спірної ділянки. У вказаному акті зазначено, що площа земельної ділянки становить 25,9 га (держакт Б № року), в ході проведеного обстеження 12.04.2017 було встановлено, що приватною особою самовільно захоплено частину земельної ділянки в/м № 7, що орієнтовно становить 0,12 га, а саме будівництво житлової споруди гаражів.

В судовому засіданні на запитання головуючого судді, де саме знаходиться самовільно захоплено частина земельної ділянки на викопіюванні з публічної кадастрової карти України (т. 1 а.с. 59), прокурор ОСОБА_5 , який був у складі комісії, яка здійснювала обстеження земельної ділянки, не зміг надати відповідь.

Представники відповідачів у своїх запереченнях вказували, що земельна ділянку, на яку видано Державний акт Б № року, межує з с. Колпець, який географічно межує: із заходу з с. Солець, з півночі з м. Дрогобич, з північного сходу з с. Болехівці, зі сходу і з півдня Стебник. В свою чергу, село Модричі зі сходу межує з с. Солець, а с. Колпець ніколи не мало спільної межі з с .Модричі (т. 2 а.с. 30-31)

У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували, що земельна ділянка, на якій здійснено будівництво житлової споруди гаражів, знаходиться в межах земельної ділянки, на яку видано Державний акт Б № року.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, оскільки прокурором не обґрунтовано порушення прав позивачів на спірну земельну ділянку, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 289, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Державного підприємства Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити та привести в попередній стан самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованих будівель і споруд, відмовити повністю.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Прокуратура: Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20; ідентифікаційний код 38326057)

Позивач: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, 2; ідентифікаційний код 07638027)

Позивач: Державне підприємство Міністерства оборони України „Аеропорт Львів-2 (82404, Львівська обл., Стрийський р-н, с. Грабовець, вул. Лопатинського, 85, ідентифікаційний код 31039698)

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

Повний текст судового рішення виготовлено 09.03.2021.

Суддя Ю.С. Кучаковський