ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 706/1716/18
Провадження № 22-ц/821/17/21
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Нерушак Л.В.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Прудивус Микола Анатолійович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Кулинич Олексій Іванович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення боргу.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 12.11.2018 року звернулась до суду з позовом, в якому просила унести заборону на відчуження майна, що-належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 та арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Також, просить ухвалити рішення суду, яким розірвати Договір позики від 12 січня 2018 року, що укладений між нею, ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Роголь А.1., зареєстрований в реєстрі за № 132.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 позику в сумі 375700 грн. основного боргу та 8831,52 грн. як 3% річних, а всього 384531,52грн.

03.03.2020 року представник позивача адвокат Прудивус М.А. подав заяву про відмову від позовних вимог про розірвання договору позики та просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позику в сумі 375700 грн. основного бору та 8831,52 грн. як 3% річних, а всього 384531,52грн.

Позов мотивований тим, що 12 січня 2018 року між нею, як позикодавцем, та відповідачем - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , було укладено договір позики на суму 375700 грн., що на момент укладення договору позики складало 13000 доларів СІІІА. Договір позики посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Роголь А., зареєстрований в реєстрі за №132.

Відповідно ч. 2 п. 1 Договору позики передачу грошей по договору здійснено до підписання цього договору. Факт підписання Договору позичальником свідчить про отримання ним всієї суми.

На укладення даного договору та позику коштів відповідачеві вона погодилась, адже відповідач йому показав правові документи на будинок в м. Христинівка, розповів про нього перспективи в бізнесі та відсутність жодних ризиків по неповерненню позики. На сьогодні вона випадково дізналась, що відповідач не займається своїм бізнесом та продає будинок в АДРЕСА_1 та планує переїхати на проживання в м. Одесу.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, кредитор вправі нарахувати на суму боргу інфляційні та три відсотки річних. У зв`язку з тим, що сума позики визначена в доларах США, інфляційні не нараховуються. Разом з тим, позивач вправі обрахувати суму позики з врахуванням 3-х відсотків річних за весь період, тобто з моменту отримання позики і до 25 жовтня 2018 року.

Отже, сума 3-х% річних з 13 січня 2018 року по 25 жовтня 2018 року момент подання даної заяви складатиме за 286 днів 8831,52 грн. з огляду на викладене ціна позову в справі та сума, що достроково підлягає стягненню з відповідача, є 375700 грн. та 8831,52 грн., а всього 384531,52грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 03.03.2020 року позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про розірвання договору позики та стягнення боргу, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 позику в сумі 375700 грн. основного боргу та 8831,52 грн. як 3% річних, а всього 384531,52грн.

Рішення суду мотивоване тим, що у судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики № 132 від 20.01.2018 року строк грошові кошти не повернув.

У відповідності зі ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подано заяву його представником ОСОБА_3 , у якій вказав, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просить проводити розгляд справи за його відсутністю та відсутністю відповідача.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 384531,52грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 03.03.2020 року та справу направити на новий розгляд в той же суд в іншому складі суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що його інтереси в справі представляв адвокат Маргарян А.Д. З ним у нього була усна домовленість, що він буде здійснювати представництво. При такій зустрічі, яка відбулася у грудні 2018 року, він доповів адвокату про відсутність правовідносин за договором позики, що такий договір є удаваним, що слід буде пред`явити зустрічний позов.

Зустрічна позовна заява не була підготовлена адвокатом. Між тим, у справі мається заява адвоката (а.с. 127) про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника та про визнання позову. Тобто позов визнається адвокатом-представником.

ОСОБА_2 , стверджує, що він особисто позов не визнає та не уповноважував адвоката на визнання позову. Повноваження сторони, які визначені ст. 49 ЦПК України, включаючи визнання відповідачем позову, відносяться до особливих повноважень і мали бути погодженими або у формі довіреності, як це зробила позивач (а.с. 18), або у формі договору на представництво. Отже, його представником без його на те офіційного повноваження визнаний позов, що суперечить його інтересам.

Зазначає, що судом 1 інстанції в порушення вимог чинного законодавства вищевказані обставини не оцінені та без належних на те підстав при постановленні рішення враховано визнання ним позову.

Крім того, вказує, що ОСОБА_4 будучи засновником та директором фірми «Ліки-сервіс» без укладення трудового договору допустила його дружину до виконання обов`язків продавця з 2012 року в аптечному пункті Христинівської ЦРЛ, яка не є фармацевтом, провізором тощо. Неофіційно виплачувалася заробітна плата в конверті. З ініціативи та за участю ОСОБА_1 через дружину проводились неофіційні та не обліковані розрахунки з лікарями за направлення пацієнтів за ліками саме у цей аптечний пункт. Між дружиною та ОСОБА_1 виникло непорозуміння. ОСОБА_1 у січні 2018 року обвинуватила дружину у недостачі. Замість пред`явлення позову про стягнення недостачі ОСОБА_1 почала шантажувати дружину, погрожувати їй, дружина була доведена до суїциду. Запобігаючи тяжким наслідкам, бажаючи зберегти собі дружину, а дитині матір, він погодився на умови ОСОБА_1 та підписав договір позики, що немов він позичив кошти та має їх повернути. Фактично позичкові кошти не отримував, а мав повернути матеріальну шкоду продавця аптечного пункту. Тобто, угода позики удавана, є фіктивним правочином. Він має пред`явити з цього приводу зустрічний позов.

Дружина ініціює в даний час внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяви про скоєння ОСОБА_1 кримінальних правопорушень.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , в якому вказує, що вимоги апелянта про скасування рішення суду першої інстанції та направлення справи для нового судового розгляду не ґрунтуються на положеннях ст. 378 ЦПК України, доводи апеляційної скарги не спростовують грунтованість судового рішення.

Стверджує, що твердження апелянта щодо фіктивного договору не підтверджується жодними належними доказами та спростовуються матеріалами справи наявним в ній договором позики від 12 січня 2018 року, що укладений між ОСОБА_1 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Рогаль А.І. та зареєстрований в реєстрі за №132. При цьому, апелянт не врахував положення ст. 204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину. Також, навіть припустивши про наявність іншого боргу у відповідача перед ОСОБА_1 , апелянт не врахував, що ч.1 ст. 1053 ЦК України встановлено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням, тобто, новація боргу в позикове зобов`язання, а тому означений довод апелянта окрім необґрунтованості також не посилається на відповідні норми матеріального права.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

03 червня 2020 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення боргу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2020 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Василенко Л.І.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 повторно залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31 липня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року справу знято з апеляційного розгляду та повернуто до Христинівського районного суду Черкаської області для належного оформлення, а саме прийняття рішення відповідно до ст. 206 ЦПК України щодо відмови представника ОСОБА_1 адвоката Прудивуса М.А. від позовних вимог про розірвання договору позики, надавши десятиденний термін для виконання вимог ухвали.

18 січня 2021 року справа надійшла до Черкаського апеляційного суду з Христинівського районного суду Черкаської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

В суді встановлено, що 12 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , було укладено договір позики на суму 375700 грн., що на момент укладення договору позики складало 13000 доларів СІІІА. Договір позики посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Роголь А.І. зареєстрований в реєстрі за №132.

Відповідач у встановлений договором позики № 132 від 20.01.2018 року строк грошові кошти не повернув.

У відповідності ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання і на підставі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 384531,52грн.

Відповідач в засідання не з`явився, подано заяву його представником ОСОБА_3 , у якій вказав, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутність відповідача.

Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, 12 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , було укладено договір позики на суму 375700 грн., що на момент укладення договору позики складало 13000 доларів СІІІА. Договір позики посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Роголь А.І. зареєстрований в реєстрі за №132.

Відповідач грошові кошти не повернув.

Будь-які дані про те, що відповідач звертався до суду з позовом щодо фактичної непердачі коштів відсутні.

Посилання апелянта на фіктивність договору позики та вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень є необґрунтованими. Оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не подавалися будь-які докази на підтвердження вищевказаних фактів.

Відповідач в засідання не з`явився, подано заяву його представником адвокатом Маргаряном А.Д., у якій вказав, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутність відповідача.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що відповідач у встановлений договором позики №132 від 20.01.2018 року строк грошові кошти не повернув та на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 384531,52грн.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апелянта про те, що судом 1 інстанції в порушення вимог чинного законодавства не оцінені ті обставини, що повноваження сторони, які визначені ст. 49 ЦПК України, включаючи визнання відповідачем позову, відносяться до особливих повноважень і мали бути погодженими або у формі довіреності або у формі договору на представництво, та без належних на те підстав при постановленні рішення враховано визнання ним позову, є помилковими. Оскільки, як вказує Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року (справа №361/8400/18-ц, провадження №61-18605св19), відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 Кримінального кодексу України).

З урахуванням наведеного, тлумачення статті 62 ЦПК України дає підстави для висновку, що належним і достатнім підтвердженням повноважень адвоката як представника сторони можуть бути або ордер, або довіреність цієї сторони, що посвідчує такі повноваження.

Довіреність, яку видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (частини перша, друга, четверта статті 64 ЦПК України).

Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером ЦПК України не вимагає.

Крім того, пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, яке діяло на час розгляду справи, передбачено, що ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Про обмеження правомочності адвоката, встановлені угодою про надання правової допомоги, останній або керівник адвокатського об`єднання (бюро) зобов`язані вказати на звороті ордера.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх повноважень адвокат Маргарян Армен Дереникевич надав до суду 1 інстанції ордер серії ЧК №72961 від 14.12.2018 року на надання правової допомоги ОСОБА_2 у Христинівському районному суді Черкаської області (а.с. 30). Крім того, у вищевказаному ордері не зазначено обмеження повноважень, якщо такі передбачені договором про надання правничої (правової) допомоги.

Крім того ч. 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не подавалися будь-які заяви щодо неможливості надати докази по вищевказаним фактам. Надалі, будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити відповідач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання, останній не подав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору позики та стягнення боргу, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуючий: В.О. Єльцов

Судді : В.Г. Бородійчук

Л.В. Нерушак