22-ц/804/3274/21
265/6584/19

Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н. В. Єдиний унікальний номер 265/6584/19
Номер провадження 22-ц/804/3274/21
Доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Мальцевої Є. Є.,

Пономарьової О. М.,

секретар Вороніна М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що об`єктом поділу спільного майна, зокрема, є автомобіль Volkswagen Multivan державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстровано на ім`я відповідачки. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 вважає, що нею можуть бути здійснені спроби реалізації вказаного транспортного засобу, що зробить неможливим виконання судового рішення, тому просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного автомобілю.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження автомобілю марки Volkswagen Multivan державний номерний знак НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила її скасувати та відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Апеляційна скарга вмотивована тим, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, оскільки ОСОБА_2 не конкретизує у чому саме полягає необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Відзивів на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а її представник адвокат Косенко С. С. просив розглядати справу за їх відсутності, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , який просив скаргу задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також визначив цей спосіб захисту прав позивача як співмірний та такий, що фактично реалізує мету його вжиття.

Із зазначеним висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

Статті 149 та 150 ЦПК України містять підстави та види забезпечення позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог представника позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкурентним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу за захистом яких заявник звертається до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

З тексту позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Серед іншого, позивач ставить питання про виділ йому легкового автомобіля Volkswagen Multivan державний номерний знак НОМЕР_1 .

Суд першої інстанції при задоволенні заяви обґрунтовано вважав, що заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження автомобілю, який є об`єктом спірних правовідносин, є заходом спроможним забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки гарантує виконання можливого рішення суду, вказаний вид забезпечення позову є доцільним, пов`язаним із предметом позову та достатнім для забезпечення і такий вид забезпечення, як накладення арешту не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін та не порушує речове право володіння особи спірним майном.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги про те що заява про забезпечення позову не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачка, як власник спірного автомобіля є відповідачем у даній справі, і саме рухоме майно, зареєстроване на неї, є предметом позову.

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.

Судді В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

О. М. Пономарьова