ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9363/21 Справа № 175/636/21 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної організації «Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ» про визнання неправомірним та скасування наказу, зміну запису в трудовій книжці, стягнення грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державної організації «Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ»

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 15 липня 2020 року №114 о/с про звільнення його з посади доцента кафедри загально правових дисциплін юридичного факультету за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки за пунктом 1 статті 36 КЗпП України 14 липня 2020 року; змінити дату звільнення позивача з посади доцента кафедри загально правових дисциплін юридичного факультету з 15 липня 2020 року на 31 серпня 2020 року, а також змінити формулювання підстави звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України «за згодою сторін» на п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України «в зв`язку із закінченням строку трудового договору»; стягнути з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року; стягнути з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень; стягнути з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь позивача понесені витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 10400 гривень; стягнути з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката у вигляді гонорару успіху в розмірі 10000 гривень.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної організації «Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ» про визнання неправомірним та скасування наказу, зміну запису в трудовій книжці, стягнення грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 15 липня 2020 року №114 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри загально-правових дисциплін юридичного факультету за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін) 14 липня 2020 року.

Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри загально правових дисциплін юридичного факультету з 15 липня 2020 року на 31 серпня 2020 року, а також змінено формулювання підстави звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України «за згодою сторін» на п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України «в зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Стягнуто з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року у розмірі 62 346 грн. 03 коп.

Стягнуто з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 10400 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Стягнуто з Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (а.с.142-150).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Державна організація «Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ», звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог (а.с.151-154).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 30 серпня 2019 року №203ос ОСОБА_1 був прийнятий на роботу за внутрішнім сумісництвом на посаду доцента кафедри загально правових дисциплін юридичного факультету Університету на 0,5 ставки строком з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року (а.с.131).

Таким чином, між позивачем та відповідачем було встановлено трудові правовідносини у формі строкового трудового договору.

15 липня 2020 року наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ ОСОБА_1 було звільнено з посади доцента кафедри загально правових дисциплін юридичного факультету із зазначенням підстави звільнення «за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (угода сторін) 14 липня 2020 року»(а.с.14).

09 квітня 2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено Акт №65/4.1-793 за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці щодо Дніпропетровського державного університету внутрішніх справи, яким встановлено факт ненадання до перевірки підтвердження про наявність згоди ОСОБА_1 на звільнення. Також вказаним Актом 65/4.1-793 від 09.04.2021 року встановлено, що наказ від 15.07.2020 року №114 о/с «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 видано наступного дня після дати звільнення ОСОБА_1 . Викладено висновок про порушення вимог п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України керівництвом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ в частині звільнення ОСОБА_1 , що призвело до порушення трудових прав працівника(а.с.75-82).

Як пояснила представник відповідача в судовому засіданні заява ОСОБА_1 про звільнення з посади доцента кафедри загально правових дисциплін юридичного факультету наразі відсутня у відповідача і надати її немає можливості. За викладених обставин, суд дійшов висновку про те, що оскільки заява ОСОБА_1 про звільнення дійсно відсутня, то позовні вимоги в частині незаконності звільнення позивача без його згоди є обґрунтованими.

Позивач та відповідач не досягали домовленості ані щодо строку припинення трудового договору, ані щодо припинення трудового договору взагалі, що свідчить про те, що роботодавець не діяв у відповідності до закону, звільняючи працівника за відсутності його волевиявлення за ч.1 ст.36 КЗпП України, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 15 липня 2020 року №114 о/с про звільнення його з посади доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки за пунктом 1 статті за пунктом 1 статті 36 КЗпП України 14 липня 2020 року та змінення дати звільнення з посади доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету з 15 липня 2020 року на 31 серпня 2020 року, а також зміни формулювання підстави звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України «за згодою сторін» на п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України «у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Відповідно до довідки про доходи №678 від 31 липня 2020 року, заробітна плата ОСОБА_1 за травень 2020 року склала 18870,16 грн., за червень 2020 року склала 54811,52 грн., середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1889,2738 грн., виходячи з розрахунку, що ОСОБА_1 фактично відпрацьовано протягом двох місяців з 01 травня 2020 року по 30 червня 2020 року 39 робочих днів.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 15 липня 2020 року по 31 серпня 2020 року, тобто по день закінчення строку трудового договору, становить 33 робочі дні.

Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється наступним чином: 1889,2738 * 33 = 62346,03 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості. Відмовляючи у частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано суду достатніх доказів заподіяння йому моральної шкоди, настання негативних наслідків у вигляді душевних страждань та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

В Постанові Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №815/5173/17 зазначається наступне: «У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за згодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач не досягали домовленості ані щодо строку припинення трудового договору, ані щодо припинення трудового договору взагалі, що свідчить про те, що роботодавець не діяв у відповідності до закону, звільняючи працівника за відсутності його волевиявлення за ч.1 ст.36 КЗпП України, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 15 липня 2020 року №114 о/с про звільнення його з посади доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету за внутрішнім сумісництвом на 0,5 ставки за пунктом 1 статті за пунктом 1 статті 36 КЗпП України 14 липня 2020 року та змінення дати звільнення з посади доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету з 15 липня 2020 року на 31 серпня 2020 року, а також зміни формулювання підстави звільнення з п.1 ст.36 КЗпП України «за згодою сторін» на п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України «у зв`язку із закінченням строку трудового договору».

Доводи апеляційної скарги, що при прийнятті оскаржуваного наказу існували поважні обставини, які неможливо було не врахувати, а саме факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 187 КУпАП. І саме за вказаних обставин було досягнуто згоди із ОСОБА_1 про його звільнення, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки жодних доказів такої домовленості матеріали справи не містять, натомість, представник відповідача в судовому засіданні в суді першої інстанції, пояснила, що заява ОСОБА_1 про звільнення з посади доцента кафедри загальноправових дисциплін юридичного факультету наразі відсутня у відповідача і надати її немає можливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову щодо відновлення порушених прав позивача у обраний ним спосіб.

Висновки суду в оскарженій частині підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до положень ЦПК України, та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, а тому підлягають відхиленню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної організації «Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: