Номер провадження 2-о/676/76/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року. м. Кам`янець-Подільський

Камянець- Подільський міськрайонний суд Хмельницької області.

в складі : головуючої судді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання - Стецюк- Стебницької Н.С.

справа № 676/1294/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи : ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування, про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою провидачу обмежувального припису, вказавшизаінтересованих осіб по справі : ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради, як орган опіки та піклування.

Заявник, обґрунтовуючи заяву, вказує, що проживає по АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_2 , колишньою дружиною та їх малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Починаючи з грудня 2020 року його життя в квартирі стало нестерпним, оскільки ОСОБА_2 почала систематично проявляти стосовно нього безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, виражатися на його адресу нецензурною лайкою, не впускати в квартиру, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, які породжували, як психологічне так і фізичне домашнє насильство стосовно нього, так і стосовно їхньої малолітньої дитини, як свідка подій.

У зв`язку з вищевикладеним на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1ст.173-2 КУпАП, але вказаний протокол було направлено судом на доопрацювання до поліції.

ОСОБА_2 продовжує домашнє насильство проти нього, що виражається у шарпанні за одяг, штовханням та побиттям у ванній кімнаті, заливанням його ліжка водою та розбавлянням його шампуні засобом для миття унітазів «Доместос», присканням його постелі диклофосом, спричиненням фізичного болю, тому, він був вимушений звернутися у правоохоронні органи із заявою про здійснення домашнього насильства, нищенням майна та замаху на його здоров`я в присутності малолітньої дитини, що підтверджується фотовідеоматеріалами на диску, прикладеному до справи.

У зв`язку із неправомірними діями ОСОБА_2 відчуває себе не захищеним, побоюється за свою безпеку, тому просить застосувати до неї обмежувальний припис на строк шість місяців та визначити наступні тимчасові обмеження її прав: заборонити останній перебувати в місці його проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 обмежувати ОСОБА_1 в спілкуванні з малолітньою дитиною, заборонити ОСОБА_2 влаштовувати перешкоди в користуванні приватним та спільним майном та документами.

Уточнивши заявлену вимогу, щодо обмежувального припису - заборонити

ОСОБА_2 обмежувати ОСОБА_1 в спілкуванні з малолітньою донькою,

ОСОБА_1 просить заборонити ОСОБА_2 налаштовувати малолітню дитину проти

батька - ОСОБА_1 , оскільки із відеоматеріалів видно, що ОСОБА_2 заставляє дитину також витирати ноги у його постільну білизну, як це робила ОСОБА_2 .

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання 18.03.2021 року не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, уточнені заявлені вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Заінтересована особа : ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечують, оскільки не вбачають доцільності у їх задоволенні, крім того, вважають, що вказану заяву щодо обмежувальних приписів слід залишити без розгляду, оскільки кожна заявлена вимога є предметом розгляду у суді в порядку позовного провадження, так як існує спір про право і тому не може бути розглянута в окремому провадженні у вигляді заявлених заходів обмежувального припису. Крім того, ОСОБА_2 не визнавалась винною у справі про вчинення домашнього насильства, як кривдник, а заявник не довів свій статус потерпілого у справі про вчинення домашнього насильства належними та допустимими доказами. Навпаки, ОСОБА_1 , у вказаний ним період в заяві, а саме 18 січня 2021 року судом було визнано винним за ч.1 ст.173-2 КУпАП, у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких дій психологічного характеру, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 та малолітньої дитини та призначено йому покарання у вигляді штрафу. Вказане рішення було оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному суді і вступило в законну силу. Крім того, просять не брати до уваги фотовідеоматеріали, долучені до справи заявником, оскільки вказаний доказ здобутий незаконним шляхом і є фотомонтажем, тому не може бути належним і допустимим доказом. Просять відмовити у заявлених заходах обмежувального припису.

Заінтересована особа : ОСОБА_2 в судове засідання 18.03.2021 року не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд заяви про видачу обмежувального припису розглядати у її відсутності, у задоволенні заявлених вимог відмовити у повному обсязі.

Заінтересована особа : представник Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради у суді при вирішенні справи покладається на думку суду та вважає, що у зв`язку із неприязними відносинами між колишнім подружжям, які проживають у одній двокімнатній квартирі з дитиною , яка являється свідком їх сварок та скандалів, дитина психологічно страждає.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, заслухавши учасників судового процесу 17.03.2021 року, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, щоколишнє подружжя, заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 , зареєстровані та проживають в квартирі АДРЕСА_2 разом зі своєю малолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Сторони між собою перебувають у неприязних стосунках, внаслідок чого, між ними часто виникають сварки, скандали в присутності малолітньої дитини.

ОСОБА_1 , вважаючи себе потерпілим від домашнього насильства зі сторони ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою провидачу обмежувального припису, а саме просив: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці його проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити

ОСОБА_2 налаштовувати малолітню дитину проти батька- ОСОБА_1 , заборонити ОСОБА_2 влаштовувати перешкоди в користуванні приватним та спільним майном та документами, вказуючи, що починаючи з грудня 2020 року його життя в квартирі стало нестерпним, оскільки ОСОБА_2 почала систематично проявляти стосовно нього безпідставну агресію, цькувати, погрожувати, психологічно тиснути, виражатися на його адресу нецензурною лайкою, не впускати в квартиру, крім того, ОСОБА_2 продовжує домашнє насильство проти нього, що виражається у шарпанні за одяг, штовханням та побиттям у ванній кімнаті, заливанням його ліжка водою та розбавлянням його шампуні засобом для миття унітазів «Доместос», присканням його постелі диклофосом , спричиненням фізичного болю, внаслідок чого між ними почали виникати численні сварки, які породжували, як психологічне так і фізичне домашнє насильство стосовно нього, так і стосовно їхньої малолітньої дитини, як свідка подій.

Пунктом 3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п.п.6, 8 ч.1 ст.1 Закону України"Про запобігання та протидію домашньому насильству" кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п.7 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Статтею 26 вказаного Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті потерпілого.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

За правилами ст. 350-5 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Переглянувши в суді фотовідеофіксацію на дисках, наданих заявником та оцінивши вказаний доказ, як неналежний, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог щодо видачі обмежувального припису строком на 6 місяців та заборони ОСОБА_2 перебувати в місці його проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , заборони ОСОБА_2 налаштовувати малолітню дитину проти батька ОСОБА_1 , заборони ОСОБА_2 влаштовувати перешкоди в користуванні приватним та спільним майном та документами, оскільки такі заходи, як заборонити ОСОБА_2 налаштовувати малолітню дитину проти батька - ОСОБА_1 , заборонити ОСОБА_2 влаштовувати перешкоди в користуванні приватним та спільним майном та документами, не передбачені ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», крім того, заявником не доведено належними та допустими доказами, в тому, числі і відеоматеріалами, що ОСОБА_1 є постраждалим від домашнього насильства, а ОСОБА_2 кривдником, тим самим, не доведені заявником факти психологічного та фізичного насильства, які вчиняє саме ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та їх малолітньої дитини - ОСОБА_5 , щоб застосувати до ОСОБА_2 захід обмежувального припису, як заборонити їй перебувати в місці проживання (перебування) заявника за адресою: АДРЕСА_1 , де вона також зареєстрована та являється співвласником цього житла, крім того, на її утриманні знаходиться малолітня дитина, що підтверджується матеріалами цивільної справи.

Крім того, вищевказаний висновок суду узгоджується з обставинами, встановленими у адміністративній справі, що набрала законної сили, де Постановою суду від 18 січня 2021 року саме ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності і визнано винним з ч.1 ст.173-2 КУпАП, який 08.12.2020 року вчинив домашнє насилля, яке виразилось у висловлюванні нецензурними словами, шарпанні за одяг ОСОБА_2 , в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , внаслідок таких дій було завдано шкоди психологічному здоров`ю малолітньої дитини.

Оскільки вказані обставини, які встановлені судом в адміністративній справі, не доказуються при розгляді іншої справи та співпадають по часу до обставин, заявлених ОСОБА_1 і останній не надав суду належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 та їх малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , щодо надання обмежувального припису ОСОБА_2 у вигляді, заявлених ним заходів, задоволенню не підлягає.

В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 350-1-350-8 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В заяві ОСОБА_1 , щодо видачі обмежувального припису строком на 6 місяців та заборони ОСОБА_2 перебувати в місці його проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , заборони ОСОБА_2 налаштовувати малолітню дитину проти батька ОСОБА_1 , заборони ОСОБА_2 влаштовувати перешкоди в користуванні приватним та спільним майном та документами- відмовити .

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду: Семенюк В.В