Справа № 496/6271/21
Провадження № 2/496/2391/21
У Х В А Л А

про залишення позову без руху та усунення недоліків

30 грудня 2021 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформлені спадщини на земельні ділянки та встановлення факту родинних відносин, проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить:

1. Визнати дії ОСОБА_2 щодо реєстрації та повторної реєстрації у 2018 році права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації земельної ділянки № НОМЕР_1 у державному земельному кадастрі перешкоджанням в належному оформленні спадщини ОСОБА_3 на ОСОБА_1 щодо земельної ділянки АДРЕСА_2 , відповідно до заповіту ОСОБА_3 посвідченого Августівською сільською радою 17 січня 1983 року;

2. Зобов`язати ОСОБА_2 АДРЕСА_1 усунути перешкоди для здійснення ОСОБА_1 дій щодо належного оформлення спадщини ОСОБА_3 шляхом допуска на земельну ділянку АДРЕСА_1 та встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_2 ;

3. Визнати дії Усатівської сільської ради щодо надання земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,025 га у власність ОСОБА_2 перешкоджанням в належному оформленні спадщини ОСОБА_3 на ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_3 відповідно до заповіту ОСОБА_3 посвідченого Августівською сільською радою 17 січня 1983 року;

4. Зобов`язати Усатівську раду Одеської області усунути перешкоди для здійснення ОСОБА_1 дій щодо належного оформлення спадщини ОСОБА_3 шляхом допуска на земельну ділянку №58 та встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_2 ;

5. Стягнути з ОСОБА_2 моральні та матеріальні збитків у сумі 200 000 грн.;

6. Стягнути з Усатівської сільради матеріальні та моральні збитків в сумі 1 000 000 грн.;

7. Визнати ОСОБА_1 , донькою ОСОБА_3 ;

8. Визнати факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією родиною з 1961 року по 1987 роки;

9. Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки № НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , загальною площею 0,67 га або 0,31 га (за виключенням 0,36 га земель ОСОБА_4 );

10. Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_3 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та Усатівської сільської ради знести самочинно встановлений паркан в межах цієї земельної ділянки;

11. Відновити становище, яке існувало до порушення шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та Усатівської сільської ради знести самовільно встановленої огорожі в межах земельних ділянок АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 ;

12. Відновити становище, яке існувало до порушення для чого відновити межі земельної ділянки АДРЕСА_4 шляхом її визначення її місце знаходження між земельними ділянками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 або іншим шляхом;

13 . Визнати ОСОБА_2 та Усатівську сільську раду такими, що створили перешкоди для ОСОБА_1 в належному оформлені прав на спадкову земельну ділянку №25, у володінні та розпорядженні належною її земельною ділянкою №25.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.п. 5, 6, 8, 9, 10 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини ; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи ; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення вказаних вимог позивачем в позовній заяві не зазначено: доказів, що підтверджують обставини справи, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 заявлено 14 позовних вимог, з них дві вимоги стосуються стягнення матеріальних та моральних збитків, решта вимог є немайнового характеру.

При цьому позивач просить звільнити від сплати судового збору, так як судовий збір перевищує 5% від суми річного доходу ОСОБА_1 .

Суд ознайомившись із вказаним клопотанням про звільнення від судового збору зазначає наступне.

Вимога про сплату державного збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Національне законодавство передбачило процедуру, яка дозволяє реалізувати особам право на доступ до правосуддя, навіть за умови відсутності у них фінансової можливості сплатити судовий збір.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за визначеним переліком умов.

Аналогічні правила встановлені і приписами ст. 136 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» суд може відстрочити або розстрочити сплату судового збору за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; 2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд також може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на зазначених вище підставах.

Отже, вказаною статтею передбачено можливість відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, однак лише за вичерпних умов. При цьому, приписами цієї статті визначено суб`єктів щодо яких можна здійснити відстрочення та розстрочення сплати судового збору. Відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є правом, а не обов`язком суду.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Разом із тим, Верховний Суд зауважив, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 11.03.2020 року у справі №585/2357/19 дійшов висновку, що при вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Проаналізувавши викладе та зміст заяви, суд вважає, що позивачкою не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору.

Суд звертає увагу на кількість заявлених позовних вимог, майновий стан позивача, разом з тим бере до уваги практику Європейського Суду з прав людини та відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити збори цивільним судам у зв`язку з порушенням справ, вирішити які просять заявники, не може вважатися обмеженням права на звернення до суду, тобто такою, що сама по собі несумісна з гарантіями п. 1 ст. 6 Конвенції. Суд наголосив на тому, що це положення не дає підстав для висновку про беззастережність права на безоплатність провадження у цивільній справі.

Безпідставне звільнення від сплати судового збору є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем у позовній заяві зазначено ціну позову, отже сплаті підлягає судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою судовий збір підлягає сплаті в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 року 2270,00 грн.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що позивач не позбавлена права звернутись з повторним клопотанням щодо відстрочки, розстрочки сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, до якого долучити відповідні докази.

Частиною 1 статті 188 ЦПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

В позовній заяві об`єднані 14 позовних вимог з витребуванням доказів, які не можуть бути розглянуті в одному позовному провадженні, оскільки заявлені вимоги викладені не чітко, та не конкретизовано, відсутня спільність предмету позову, позовні вимоги не однорідні, а саме: визнати дії ОСОБА_2 щодо реєстрації та повторної реєстрації у 2018 році права власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та державної реєстрації земельної ділянки № НОМЕР_1 у державному земельному кадастрі перешкоджанням в належному оформленні спадщини ОСОБА_3 на ОСОБА_1 щодо земельної ділянки АДРЕСА_2 , відповідно до заповіту ОСОБА_3 посвідченого Августівською сільською радою 17 січня 1983 року; зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди для здійснення ОСОБА_1 дій щодо належного оформлення спадщини ОСОБА_3 шляхом допуска на земельну ділянку №58 та встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_2 ; Визнати дії Усатівської сільської ради щодо надання земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0,025 га у власність ОСОБА_2 перешкоджанням в належному оформленні спадщини ОСОБА_3 на ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_3 відповідно до заповіту ОСОБА_3 посвідченого Августівською сільською радою 17 січня 1983 року; Зобов`язати Усатівську раду Одеської області усунути перешкоди для здійснення ОСОБА_1 дій щодо належного оформлення спадщини ОСОБА_3 шляхом допуска на земельну ділянку №58 та встановлення меж земельної ділянки № НОМЕР_2 .

Що стосується вимог щодо визнання ОСОБА_1 донькою ОСОБА_3 та визнання факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією родиною з 1961 року по 1987 роки, то вказані вимоги підлягають розгляду за різними правилами провадження.

Згідно п. 5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95, для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема, з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

До того ж в своїх узагальненнях «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу, що «при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування (ст.ст. 76-80 ЦПК України у редакції від 03.10.2017 року) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Так, заявником не зазначено в заяві та не надано жодного доказу про відмову нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії, що підтверджувало б наявні перешкоди у реалізації спадкових (майнових) прав заявника.

Також, в порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява не містить зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, а саме: звернення заявника до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, місце та час відкриття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину та/або відмови нотаріуса у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Таким чином, у позовній заяві не викладено обставин і не зазначено доказів того, у чому конкретно полягає однорідність позовних вимог, які не взаємопов`язані між собою, регулюються різними нормами права, також, строки розгляду вказаних позовних вимог щодо визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформленні спадщини та встановлення факту родинних відносин, проживання однією родинною, є різними.

Варто зазначити, що від змісту позовної заяви залежать дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження у справі і проведення подальших підготовчих дій для розгляду справи у судовому засіданні та при її розгляді по суті, у тому числі і про її судову юрисдикцію та підсудність, про визначення обставин, що мають значення для її вирішення, про залучення до процесу інших осіб, тобто визначення коло осіб, права яких також можуть бути порушені, дослідження доказів тощо.

Від змісту позовної заяви залежать позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права має бути обізнаний з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, позивачем у пред`явленому позові об`єднано вимоги без дотримання положень ч. 1 ст. 188 ЦПК України та які підлягають розгляду за різними правилами провадження.

Крім того, Європейський Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позову без руху і надає позивачеві строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачеві час для усунення виявлених недоліків.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 175, 176, 185 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та в належному оформлені спадщини на земельні ділянки та встановлення факту родинних відносин, проживання однією сім`єю- залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга в частині визначення розміру судового збору протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя Горяєв І.М.