Справа № 368/1100/20
Провадження № 2/368/169/21
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"15" березня 2021 р. Кагарлицький районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Кириченка В.І.

при секретарі Марчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та просила визнати ОСОБА_2 , 1963 року народження, ОСОБА_3 , 1985 року народження, ОСОБА_4 , 1990 року народження, такими що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 до реформи) Київської області.

Мотивувала заяву тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вона зареєстрована та проживає.

Окрім позивача в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , 1963 р.н, ОСОБА_3 - 1985 р.н. та ОСОБА_4 - 1990 р.н.

Проте згідно Акту обстеження умов проживання житлового будинку від 09 жовтня 2020 року, та довідки вих. № 449 від 09.10.2020 року, виданої виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, вказані особи з 2014 року у будинку по АДРЕСА_1 не проживають.

ОСОБА_2 , 1963 р.н, та її сини: ОСОБА_3 - 1985 р.н. та ОСОБА_4 - 1990 р.н. вже досить тривалий час постійно проживають в селі Велика Вовнянка Таращанського району Київської області.

Відповідачі взагалі не піклуються про будинок, та не надають коштів на його утримання.

Житло є невід`ємною складовою особистого життя людини. Вона має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, а тому проведено заочний розгляд справи відповідно до ст.280 ч.1 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вона зареєстрована та проживає, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14.04.2020 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Окрім позивача в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , 1963 р.н, ОСОБА_3 - 1985 р.н. та ОСОБА_4 - 1990 р.н.

Згідно Акту обстеження умов проживання житлового будинку від 09 жовтня 2020 року, та довідки вих. № 449 від 09.10.2020 року, виданої виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, вказані особи з 2014 року у будинку по АДРЕСА_1 не проживають, що також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6 .

ОСОБА_2 , 1963 р.н, та її сини: ОСОБА_3 - 1985 р.н. та ОСОБА_4 - 1990 р.н., проживають в селі Велика Вовнянка Обухівського ( Таращанського району до реформи ) Київської області, що належить ОСОБА_2 в порядку спадкування і яка не оформила спадкових прав, що підтверджується поясненнями позивача ОСОБА_1 в якості свідка.

Відповідачі взагалі не піклуються про будинок, та не надають коштів на його утримання.

Житло є невід`ємною складовою особистого життя людини. Вона має природне право жити так, як бажає, бути захищеною від оприлюднення фактів особистого життя. Але це неможливо без поваги до її житла, де значною частиною проходить це особисте життя, і тому людина має таке ж природне право не тільки на саме житло, а й на недоторканність його.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно вимог частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного кодексу).

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі вселились у спірний житловий будинок як член сім`ї попереднього власника житлового будинку і набули право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані і мають інше місце проживання протягом тривалого часу не по місцю реєстрації , відповідачі взагалі не піклуються про будинок та не надають коштів на його утримання і вказані обставини мають істотне значення, тому право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК.

Тому визнати ОСОБА_2 , 1963 року народження, ОСОБА_3 , 1985 року народження, ОСОБА_4 , 1990 року народження, такими що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 до реформи) Київської області.

Керуючись ст. ст.379, 383, 405 ч.1, 391, 406 ч.2 Цивільного кодексу України, ст.280 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , 1963 року народження, ОСОБА_3 , 1985 року народження, ОСОБА_4 , 1990 року народження, такими що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 до реформи) Київської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга позивачем подається до суду апеляційної інстанції через Кагарлицький районний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 289 ЦПК України. Повний текст рішення складено 22.03.2021 року.

Суддя В.І. Кириченко