ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2189/21
Провадження №2/477/1048/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23 грудня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання - Дячок Л.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача: Голуб Л.В., Миронова О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Авангард» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Авангард» у якій позивач просить поновити його на роботі на посаді тракториста-машиніста СГВК «Авангард» та стягнути з СГВК «Авангард» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 13545 грн.59 коп., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що він працював в СГВК «Авангард» з 10.05.1998 року по 30.09.2021 року. В період з 01.10.1999 року і до дня звільнення працював трактористом-машиністом. 30.09.2021 року був звільнений у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КУпП України на підставі розпорядження №34-к голови СГВК «Авангард». Вважає звільнення незаконним в зв`язку з тим, що 30.09.2021 року йому було видано неналежно оформлену трудову книжку, а саме запис про звільнення не було завірено печаткою підприємства. Також йому не було видано наказ про звільнення.

Зазначений наказ та належно оформлену трудову книжку позивач отримав лише 12.10.2021 року.

Крім того, в день звільнення з позивачем не було проведено повний розрахунок з заробітної плати, а саме, не проведено розрахунок за 25 днів невикористаної відпустки за 2021 рік.

Таким чином, враховуючи 28 днів вимушеного прогулу з 01.10.2021 року по 28.10.2021 року заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 13545,59 грн. із розрахунку 451,52 (середньоденна заробітна плата) х 30 (кількість днів вимушеного прогулу).

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач СГВК «Авангард» позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі посилаючись на наступне.

Скороченням обсягів виробничої діяльності СГВК «Авангард» зумовило необхідність скорочення займаних працівників та внесення змін у штатний розклад господарства. 30.07.2021 року розпорядженням №52 голови правління СГВК «Авангард» було внесено зміни до штатного розкладу та зменшено кількість працівників на одну одиницю за категорією тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва. Враховуючи відсутність у господарстві вакантних посад, було створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право на залишення на роботі. ОСОБА_1 не увійшов до переліку зазначених осіб, у зв`язку з чим підлягав звільненню. 30.07.2021 року його було попереджено про звільнення через скорочення штату та ознайомлено з відповідним розпорядженням. ОСОБА_1 відмовився від підпису, що підтверджується актом від 31.07.2021 року.

30.09.2021 року розпорядженням №34-к ОСОБА_1 було звільнено за ч.1 ст.40 КЗпП України. При цьому йому було виплачено у день звільнення всі належні суми та видано трудову книжку. Отримати розпорядження про звільнення 30.09.2021 року позивач відмовився, мотивуючи це тим, що його має бути ознайомлено з наказом про звільнення, а не з розпорядженням.

Таким чином, під час звільнення ОСОБА_1 за ч.1 ст.40 КЗпП України СГВК «Авангард» було дотримано всі вимоги трудового законодавства, у зв`язку з чим вимоги позивача є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в межах доводів позовної заяви та просив їх задовольнити в повному обсязі. Зазначав, що його звільнення було незаконним, оскільки йому було видано неналежним чином оформлену трудову книжку та не виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Також не погодився з критеріями визначення роботодавцем працівників з переважним правом на залишення на роботі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

За приписами ч. 2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 10.05.1998 року був прийнятий в КСП «Авангард» різноробочим та 01.10.1999 року переведений на підставі розпорядження №55/а від 01.10.1999 року трактористом. На підставі розпорядження №1 від 09.02.2000 року продовжував працювати трактористом в СГВК «Авангард» (а.с.9).

Відповідно до розпорядження №12-к від 20.11.2018 року професійну назву роботи «тракторист-машиніст» змінено на «тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва» (а.с.29).

30.09.2021 року ОСОБА_1 звільнений відповідно до розпорядження 34-к від 30.09.2021 року за п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку зі скороченням штату працівників (а.с.10,102).

Як слідує з пояснень представників відповідача та матеріалів справи, скорочення штату працівників було обумовлене зменшенням об`ємів виробництва (а.с.71).

У зв`язку з зазначеним, розпорядженням №50 від 26.07.2021 року було створено комісію для визначення працівників, що мають переважне право залишення на роботі, та розпорядженням №51 від 30.07.2021 року скорочено чисельність працівників, розпорядженням №52 від 30.07.2021 року внесено зміни у штатний розклад, зменшено кількість працівників на одну одиницю за категорією тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва (а.с.72, 78, 81).

Відповідно до штатного розкладу на 2021 рік по СГВК «Авангард» з внесенням змін, який є додатком до розпоряджень №51 від 30.07.2021 року та №54-а від 01.08.2021 року, кількість трактористів-машиністів складає дев`ять штатних одиниць (а.с.97).

Відповідно до акту комісії від 26.07.2021 року встановлено осіб, які мають переважне право на залишення на роботі. Позивач ОСОБА_1 до переліку вказаних осіб не увійшов (а.с.75).

30.07.2021 року ОСОБА_1 було попереджено про майбутнє вивільнення та повідомлено про відсутність вакантних посад (а.с.79,80).

Стосовно посилання позивача на нездійснення відповідачем повного розрахунку з заробітної плати при звільненні, то як встановлено судом, зазначений розрахунок відповідачем було проведено у повному обсязі про що свідчить також акт перевірки Управління держпраці у Миколаївській області від 05.11.2021 року (а.с.83-89).

Таким чином, судом встановлено, що у відповідача існували об`єктивні причини необхідності змін до штатного розпису, звільнення позивача ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.40 КЗпП відбулось відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки він був завчасно за два місяці повідомлений про вивільнення, у відповідача була відсутня вакансія та позивач не мав переважного права залишення на роботі.

У зв`язку з зазначеним позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Семенова