Єдиний унікальний номер справи 183/1689/20
Провадження № 2/183/631/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання - Волошиної А. П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за рахунок відповідача огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 від літери "Д" до літери "А" плану меж земельної ділянки, зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю серії ЯК № 634748 від 13 вересня 2010 року, а також про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2014 року, зокрема, було зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні позивачем його земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 і встановлена відповідачем огорожа була демонтована. Проте, через деякий час ОСОБА_3 знову встановила огорожу з порушенням чинного законодавства - п. 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011, яким установлено, що висота огороджень на межі сусідніх земельних ділянок має бути не більше ніж два метри для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних земельних територій, а саме: повторно, без відома та згоди позивача, порушуючи правила добросусідства між земельними ділянками будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , встановила фактично суцільну бетонно-металеву огорожу заввишки 2 (два) метри впродовж всієї земельної ділянки позивача, внаслідок чого територія його земельної ділянки належним чином не провітрюється та надмірно затінюється, виноградна лоза, яку він вирощує багато років, у зв`язку з цим почала псуватися і не визрівати як слід, щороку він почав втрачати значну кількість врожаю.

Протоколами комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради, листом в.о. міського голови, листом головного архітектора м. Новомосковськ, актом комісії квартального комітету підтверджується, що встановлена відповідачем огорожа не відповідає вимогам зазначених норм про комбінований паркан.

Оскільки, на думку позивача, незаконними діями відповідача проігноровано рішення суду від 06 червня 2014 року про знесення огорожі та повторно встановлено фактично суцільний паркан на тому ж місці довжиною 40 метрів, позивачеві причинена значна моральна шкода, він змушений перейматися з цього приводу, переживати, оскільки незаконними, на його думку, діями ОСОБА_3 знищується його виноградна лоза, яку він вирощує, доглядає і користується її плодами багато років. Моральні переживання викликає і те, що він повторно змушений збирати докази для підготовки цивільного позову до суду: неодноразово писав заяви до комісії з розгляду земельних спорів, до квартального комітету, звертався до відділу поліції та прокуратури. Зазначені обставини порушують звичний спосіб життя позивача, оскільки він людина похилого віку, часто хворіє і на його очах через неправомірні дії відповідача гинуть результати його багаторічної праці - вирощений ним виноград.

Ухвалою суду від 24 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово та пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом установлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК № 634748, виданого Відділом Держкомзему у м. Новомосковську, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0767 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і користувачем земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою. Зазначена обставина визнана сторонами у судовому засіданні.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом знесення за рахунок відповідача огорожі між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 довжиною 30 метрів від літ. Д до літ. А плану меж земельної ділянки, зазначеному в Державному акті на право приватної власності на землю ЯК №634748 від 13 вересня 2010 року, стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 300 грн., також вирішено питання щодо судових витрат. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 вересня 2014 року рішення суду залишено без змін і набрало законної сили.

У 2016 році відповідачем ОСОБА_3 установлено паркан між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 316, частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаного з позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Таким чином, для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав - позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З урахуванням зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно з пунктом 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до пунктів 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Затвердження правил благоустрою територій населених пунктів відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» належить до повноважень сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Доводи позивача про порушення відповідачем норм щодо встановлення огорожі, викладених у рішенні Новомосковської міської ради Дніпропетровської області № 369 від 02 грудня 2011 року "Про внесення доповнень до "Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку та додержання тиші в громадських місцях в м. Новомосковську", необґрунтовані з огляду на те, що рішенням Новомосковської міської ради № 1301 від 10 липня 2015 року затверджені нові "Правила благоустрою м. Новомосковська" і позивачем будь-яких належних і допустимих доказів порушення відповідачем норм, викладених у зазначеному рішенні міської ради, суду не надано.

Відповідно до пункту 6.1.34 ДБН-Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх земельних ділянок допускається огороджувати. Висоту огорожі слід встановлювати згідно з вимогами та правилами благоустрою населеного пункту. Встановлення огорожі не може погіршувати інсоляцію житлових будинків на суміжних територіях.

Відповідно до положень пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. При цьому, висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач встановила фактично суцільну бетонно-металеву огорожу заввишки понад 2 (два) метри впродовж всієї його земельної ділянки, у зв`язку з чим, територія його земельної ділянки належним чином не провітрюється та надмірно затінюється, внаслідок чого виноградна лоза, яку він вирощує багато років, почала псуватися і не визрівати, як слід, що стало підставою для його звернення до суду.

У той же час, на підтвердження зазначених позивачем обставин, що спонукали його подати позов до суду, відповідних належних та допустимих доказів ним суду не подано, про проведення експертизи позивач клопотань під час розгляду справи в суді не заявляв.

Твердження позивача про те, що конструкція паркану не є комбінованою та заввишки більше, ніж 2 (два) метри, спростовується рішенням засідання комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 25 липня 2016 року (а.с. 122), а також витягом з протоколу засідання комісії з розгляду земельних спорів від 16 квітня 2019 року (а.с. 24) й актом обстеження земельної ділянки до протоколу № 02 від 25 червня 2020 року (а.с. 82-83).

Посилання комісії з розгляду земельних спорів, викладені у акті обстеження земельної ділянки до протоколу № 02 від 25 червня 2020 року (а.с. 82-83) та у витязі з протоколу засідання комісії з розгляду земельних спорів Виконкому Новомосковської міської ради від 16 квітня 2019 року (а.с. 24) про те, що облаштована по межі між довомоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 огорожа не відноситься до комбінованої, оскільки не відповідає визначеному у СН 441-72* "Вказівки з проектування огороджень майданчиків і ділянок" (підприємств, будівель і споруд) поняттю "комбінований паркан", суд не бере до уваги, як такі, що викликають сумнів у їх достовірності, оскільки самі СН 441-72* "Вказівки з проектування огороджень майданчиків і ділянок" (підприємств, будівель і споруд) не містять визначення поняття "комбінований паркан".

Посилання голови квартального комітету № 16 ОСОБА_5 у акті від 02 грудня 2020 року, складеному нею особисто, як і посилання голови квартального комітету № 16 ОСОБА_6 у акті від 24 квітня 2019 року, на те, що встановлений відповідачем паркан створює постійну тінь і від цього плоди винограду позивача хворіють і гниють, не може бути належним та допустимим доказом зазначених обставин у розумінні ЦПК України.

Поняття "комбінований паркан" чинними нормативними документами України не визначено. За повідомленням Управління містобудування та архітектури Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 12 вересня 2016 року № П-46, якщо в конструкції паркану використано два або більше видів матеріалу (конструкцій), то це комбінований тип паркану (а.с. 117-118). При цьому, з інформації Новомосковського міського голови С. А. Мороза від 07 листопада 2014 року № П-1260/І щодо визначення розміру провітрюваної частини огорожі, вбачається, що розмір провітрюваної частини огорожі по боковій межі земельної ділянки нормами не визначено (а.с. 123). Як убачається з рішення засідання комісії з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 25 липня 2016 року (а.с. 122), комісія за фактом виїзду стосовно спору між сторонами встановила наявність, зокрема, комбінованого паркану - з профнастілу та сітки "Рабиця", з визначенням розмірів висоти паркану, висоти сітки "Рабиця", відстані від сітки до землі та загальної відстані провітрюваної частини паркану. Надані суду як позивачем, так і відповідачем фотознімки паркану, також спростовують факт установлення відповідачем "суцільної бетонно-металевої огорожі", про яку зазначає позивач у своєму позові.

Інші докази, надані позивачем в обґрунтування своєї позиції, не доводять та не спростовують обставин, які мають значення для розгляду цієї справи, а тому не приймаються судом до уваги.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволенню не підлягає, і, як наслідок, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 76-84, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено та підписано 22 березня 2021 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя Г.Є. Майна