"09" березня 2021 р. Справа № 363/291/20
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

09 березня 2021 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді - Баличевої М.Б., секретаря Рибка І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 04.06.2011 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До 2014 року сторони проживали разом, однак з часом відповідач перестала проявляти будь - який інтерес до дітей, втратила бажання з ними спілкуватись та піклуватись про них, брати належну участь в їх утриманні, внаслідок чого з 2014 року їх дочка ОСОБА_6 фактично проживає з бабусею ОСОБА_3 з 2014 року. Через постійні суперечки з відповідачем з приводу невиконання нею своїх батьківських обов`язків, враховуючи, що подальше спільне проживання неможливе та суперечить інтересам дітей, позивач вирішив проживати окремо від відповідача і з 2017 року почав проживати зі своєю матір`ю ОСОБА_3 . До лютого 2019 року син ОСОБА_7 проживав разом з відповідачем, а з лютого 2019 року також проживає разом з ОСОБА_1 . Вказав, що ОСОБА_2 у травні 2019 року була притягнута до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Така поведінка відповідача не сприяє належному вихованню їх дітей, негативно впливає на їх моральний стан, ставить під загрозу їх здоров`я та життя та взагалі суперечить їх інтересам. Рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 247 від 15.08.2019 року ухвалено клопотання перед Вишгородським районним судом Київської області в доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.06.2020 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.11.2020 року проведено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги повністю підтримав та не заперечував проти їх задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Вишгородської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

09 березня 2021 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що з 04 червня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 , згідно копій свідоцтв про народження дітей є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 02.10.2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом із дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 (мати позивача) проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується актом обстеження умов проживання від 06.08.2019 року.

З довідки Вишгородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 Вишгородської районної державної адміністрації від 14.06.2019 року № 336 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається у Вишгородській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Вишгородської районної державної адміністрації, вихованням дитини займається її батько ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_3 , а мати дитини протягом навчання доньки жодного разу не з`являлась до школи, не відвідувала батьківські збори, не цікавилась дитиною, у навчально - виховному процесі участі не брала.

З характеристики ДНЗ «Золотий ключик» від 14.06.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25.09.2017 року відвідує вказаний заклад. З вересня 2017 року по січень 2018 року приводила і забирала дитину переважно мати дитини ОСОБА_2 . Іноді приходила за дитиною в нетверезому стані. Під час проживання з матір`ю дитина відвідувала дошкільний заклад не систематично. З 24 лютого 2019 року вихователі спілкуються переважно з бабусею дитини ОСОБА_3 .

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 17.04.2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Висновком старшого інспектора ювенальної превенцій сектору превенції Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області Тертичним І.С. за матеріалами перевірки ЖЄО № 2079 від 24.02.2019 року було вирішено притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 184 та ст. 178 ч. 1 КУпАП.

Вищевказані факти свідчать про те, що ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

15 серпня 2019 року виконавчим комітетом Вишгородської міської ради Київської області № 247 було винесено рішення про доцільність позбавлення батьківських прав та клопотання перед Вишгородським районним судом Київської області в доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такої, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст.166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дітей, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не сприяє у забезпеченні дітям необхідного медичного догляду та лікування, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на їх фізичний розвиток.

Відповідач не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи.

В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Емоційний зв`язок між відповідачем та дітьми фактично відсутній, відповідач не виявляє до своїх дітей батьківського піклування, їх не відвідує, долею дітей не цікавиться.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дітей, не забезпечує законних прав дітей на нормальні умови життя, також жодним чином не приймає участі в утриманні дітей, не цікавиться їх життям, та не приймає участь у їх вихованні.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як матір`ю дітей, своїми батьківськими обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде відповідати інтересам дітей, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни нею свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав, а тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 840, 80 грн.

На підставі викладеного та керуючись, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вишгородського районного суду Київської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя М.Б. Баличева