Справа № 346/5513/20
Провадження № 2/346/454/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді: Махно Н.В.,

з участю: секретаря: Гайової Г.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -

В С Т АН О В И В:

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що будинковолодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_4 . Станом на 01 липня 1990 року в спірному житловому будинку були зареєстровані і проживали: ОСОБА_4 -голова двору, ОСОБА_1 -дружина, ОСОБА_5 -дочка, ОСОБА_6 -дочка. Оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарсьві проживали вказані особи, які не втратили права на частку в дворі, то кожному з них належить по ј частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, після смерті якого відкрилася спадщина на ј частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за законом на спадщину є вона,дружина померлого, оскільки діти померлого на спадщину не претендують. З метою оформлення спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки право власності не зареєстровано. Позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак подали в суд заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов`язки до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що як вбачається з довідки Матеївецької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 01 липня 2020 року №219 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 належав житловий будинок що знаходиться в АДРЕСА_1 . Господарство станом на 01.07.1990 року відносилося до колгоспного двору. На момент смерті ОСОБА_4 у спадковому будинку були зареєстровані: дружина- ОСОБА_1 , та доньки: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 . Заповіт від імені померлого ОСОБА_4 виконкомом Семаківської сільської ради не посвідчувався. (а.с.14 )

Згідно копії виписки з інвентаризаційних матеріалів №69207 від 01.12.2020 року виданої Коломийським МБТІ право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстровано (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за законом на спадкове майно.

З метою оформлення спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що право власності на вищевказане нерухоме майно не зареєстровано (а.с.33).

Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №30 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності" спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу другого п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з часу державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності даним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності державної реєстрації, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тому до набрання чинності Цивільного Кодексу України, 2003 року та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, не залежало від державної реєстрації.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому позов слід задовольнити.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 328, 331, 392, 1216, 1218, 1241, 1268 ЦК України та керуючись ст.ст. 247 ч.2, 263,264,265,268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителькою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 19.03.2021 року.

Суддя Махно Н. В.