ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/252/21 Справа № 182/18/17 Суддя у 1-й інстанції - Тихомиров І.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року

у цивільній справі за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до Відкритого акціонерного товариства Нікопольський завод залізобетонних конструкцій, Товариства з обмеженою відповідальністю СТЕП, ОСОБА_1 про визнання права державної власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 грудня 1993 року між ними та організацією орендарів Нікопольського заводу залізобетонних конструкцій №27 було укладено договір купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Нікопольський завод залізобетонних конструкцій №27", посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовською Ж.Н., реєстровий № 1-1681 (к), зареєстрований виконкомом Нікопольської міської ради народних депутатів 28 лютого 1994 року № 115.

Відповідно до Акту оцінки вартості орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій», затвердженого начальником Регіонального відділення від 21 жовтня 1993 року, із статутного капіталу підприємства виключалась вартість майна, у тому числі до якого встановлені пільги на загальну суму 541 321 крб. Розділом VІІ Плану приватизації орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій №27», затвердженого 24 грудня 1993 року начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, на балансі підприємства станом на 01 жовтня 1993 року обліковуються об`єкти соціально-побутового призначення на загальну суму 541321 крб., в тому числі «Будівництво бази відпочинку в м. Нікополі» (Дніпропетровська обл. м. Нікополь, вул. Курортна, 14) та «Сауна лісопильного цеху» ( АДРЕСА_1 ), які були передані підприємству безоплатно.

Однак, вказані об`єкти соціально-побутового призначення в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій №27», а були передані йому на баланс та залишилися у державній власності.

За результатами перевірки об`єкту державної власності «Будівництво бази відпочинку в м. Нікополі» та «Сауна лісопильного цеху», які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на додержання вимог Закону України «Про управління об`єктами державної власності» та Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до акту контрольного візуального обстеження від 11 липня 2013 року та усного пояснення охоронця бази встановлено, що база відпочинку належить фізичній особі ОСОБА_2 , але документів щодо приватного права власності на даний об`єкт відпочинку до перевірки не надано. Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 31 серпня 2015 року власниками нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є - ОСОБА_1 у розмірі 1/29 частини приватної спільної частки власності; ТОВ «СТЕП» у розмірі 28/29 частки колективної власності; Акціонерне товариство закритого типу спеціалізоване ремонтно-монтажне підприємство «Ліфт» на праві колективної власності будівлі оздоровчого корпусу полігону № 2,3 з часткою 1/1 загальною площею 745,1 кв.м.

Таким чином, передача спірних об`єктів нерухомого майна по завершенню приватизації не обумовлює передачу майна у власність, а передбачає лише право користування. У зв`язку з чим, спірні об`єкти нерухомого майна не увійшли до статутного фонду ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27», а перебувають на його балансі. Передача безпосередньо у власність має бути обумовлена нормативними актами на підставі яких здійснюють свою діяльність державні органи приватизації відповідно до Конституції України. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області не було укладено жодних правочинів, що відчуження об`єктів нерухомості «Будівництво бази відпочинку в м. Нікополі» та «Сауна лісопильного цеху».

Отже, вказані спірні об`єкти нерухомості залишилися у державній власності, а ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій №27» не мало право відчужувати спірні об`єкти на користь третіх осіб.

На підставі викладеного, просили суд визнати право державної власності в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на об`єкти нерухомого майна «Будівництво бази відпочинку в м.Нікополі» та «Сауна лісопильного цеху», та витребувати зазначені об`єкти нерухомості з чужого незаконного володіння відповідачів.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій», яке є правонаступником орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27» є добросовісним набувачем спірного майна та не може бути в нього витребувано, оскільки вибуло із володіння Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області з волі останнього та на законних підставах.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Фонд звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що спірні об`єкти нерухомості були передані ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» в процесі приватизації підприємства, саме в безоплатне користування, а не у власність.

ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 грудня 1993 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та організацією орендарів "Нікопольського заводу залізобетонних конструкцій № 27" був укладений договір купівлі-продажу державного майна, а саме цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений старшим державним нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Пахомовською Ж.Н., реєстровий № 1-1681 (к) (а.с.10-12,72-74).

Даний договір був зареєстрований рішенням виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів від 28 лютого 1994 року № 115 у відповідності до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" та приказу Регіонального відділення державного майна України по Дніпропетровській області "Про укладення та виконання договору купівлі-продажу" від 24 грудня 1993 року № 12/09-пп (а.с.29,75).

Згідно п. 1.1 вказаного договору майно підприємства включає в себе усі його активи та пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно згідно акта інвентаризації, який додається до Договору.

Також пунктом 1.4 Договору визначено, що строк та організаційні форми приватизаційних підтверджуються Планом приватизації орендного підприємства Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27, затвердженим відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області наказом від 24 грудня 1993 року № 12/09-пп. План приватизації є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу.

Розділом VІІ Плану приватизації орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27», затвердженого 24 грудня 1993 року начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області ОСОБА_3 визначено, що станом на 01 жовтня 1993 року на балансі підприємства знаходяться відповідні об`єкти соціально-культурного призначення на загальну суму 541321 крб., зокрема «Будівництво бази відпочинку в м. Нікополі Каховське водосховище» (п.6 Розділ VІІ Плану) та «Сауна лісопильного цеху» (п.7 Розділ VІІ Плану).

В примітках до Розділу VІІ Плану приватизації орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27» зазначено, що перелічені об`єкти передаються організації орендаторів у власність на пільгових умовах без включення їх вартості в оцінку цілісного майнового комплексу (а.с.19).

Право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за набувачем - орендним підприємством «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27» на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 1993 року, реєстровий № 1-1681 (к) у відповідності до Плану приватизації від 24 грудня 1993 року, затвердженого начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області Мироненко А.А. (а.с.77)

В подальшому, 10 травня 1994 року Регіональне відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області складено акт передачі майна організації орендарів орендного підприємства Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27 (а.с.30,76).

Наказ Регіонального відділення фонду державного майна України по Дніпропетровській області № 12/09-пп від 24 грудня 1993 року про затвердження плану приватизації та Акт передачі майна організації орендарів орендного підприємства Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27 від 10 травня 1994 року на теперішній час є чинними, та в установленому законом порядку не скасовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України №2163-XІІ від 04 березня 1992 року «Про приватизацію державного майна» (в редакції, що діяла на момент приватизації спірного об`єктів нерухомості) дія цього Закону не поширюється на приватизацію об`єктів державного земельного та житлового фондів, а також об`єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються; зміну організаційно-правових форм власності колгоспів, підприємств споживчої кооперації.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, частиною 3 статті 5 передбачено, що Перелік об`єктів (груп об`єктів), які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України. Проте, представником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області не представлено належних доказів того, що спірний об`єкт нерухомого майна не підлягає приватизації.

Крім того, право витребувати майно із чужого незаконного володіння має лише власник цього майна (висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року, справа № 6-327цс15).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 26 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст. 388 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З огляду на обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» яке є правонаступником орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27» є добросовісним набувачем спірного майна, а тому не може бути в нього витребувано, оскільки вибуло із володіння Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області з волі останнього на законних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, приватизація орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27», яке в подальшому було перетворено на ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» відбувалася з дотриманням всіх вимог діючого на той час законодавства та за безпосередньої участі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області у відповідності до Наказу від 30 вересня 1993 року № 12/06-рп (а.с.9).

Судом також встановлено, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області складено відповідний акт передачі майна організації орендарів орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27» (а.с.30).

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приватизація орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27», відбувалася виключно з волі та безпосередньої участі Регіонального відділення Фонду держмайна України по Дніпропетровській області.

Так, у разі якщо власник вважає, що майно вибуло з його володіння поза його волею, то до його процесуальних обов`язків як позивача віднесено обов`язок по доведенню перед судом цих обставин. Зокрема, позивач має довести юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно первісним набувачем з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, тощо. В цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, однак законність/незаконність такого правочину є обставиною, яку суд має встановити при розгляді відповідного спору.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 202/20227/13-ц.

Доказами того, що в діях Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області наявна воля на передачу спірного майна іншій особі свідчать і Наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від 30 вересня 1993 року за № 12/06-рп про прийняття рішення про приватизацію об`єктів, та акт передачі майна організації орендарів орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27» від 10 травня 1994 року.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірні об`єкти нерухомості були передані ВАТ «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій» в процесі приватизації підприємства саме в безоплатне користування, а не у власність, підлягають відхиленню, враховуючи, що майно було відчужене за відплатним договором купівлі-продажу, що є дійсним та в судовому порядку не оскаржувався, а право власності в подальшому було зареєстроване за набувачем.

Крім того, в примітках до Розділу VІІ Плану приватизації орендного підприємства «Нікопольський завод залізобетонних конструкцій № 27» чітко визначено, що перелічені об`єкти передаються організації орендаторів у власність на пільгових умовах без включення їх вартості в оцінку цілісного майнового комплексу.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Судді: В.С.Городнича

М.М.Пищида