Справа № 452/1965/20 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/2221/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І. Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Захарко Ю.Ю., представника відповідача-адвоката Райхеля Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №452/1965/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Львівської дирекції на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрпошта» в особі Львівської дирекції про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Львівської дирекції АТ «Укрпошта» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона працювала оператором поштового зв`язку 1-го класу відділення поштового зв`язку міста Самбора Львівської дирекції АТ «Укрпошта».

Наказом відповідача №271/к від 30 червня 2020 року її було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Звільнення з роботи відбулося з порушення порядку встановленого ст. 49-2 КЗпП України, оскільки їй не було запропоновано усіх вакантних посад, які з`явились у період з 30 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року на підприємстві АТ «Укрпошта», в тому числі в інших філіях підприємства.

Вона є членом первинної профспілкової організації підприємства, однак її не запрошували на засідання профкому щодо розгляду питання згоди на її звільнення.

Її звільнення проведено у період тимчасової непрацездатності.

З урахуванням наведених обставин просила:

поновити її на роботі оператором поштового зв`язку 1-го класу відділення поштового зв`язку м. Самбора Львівської дирекції АТ «Укрпошта» з 30 червня 2020 року;

стягнути з Львівської дирекції АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 червня 2020 року до дня поновлення її на роботі, а також 50000 гривень моральної шкоди (а.с.1-3).

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Оператора поштового зв`язку 1-го класу відділення поштового зв`язку Самбір Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» з 30 червня 2020 року.

Стягнуто із Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» у користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 52396,5(п`ятдесят дві тисячі триста дев`яносто шість гривень 50коп.) грн.

Стягнуто із Львівської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» у дохід держави судовий збір у розмірі 908(дев`ятсот вісім)грн.

У решті позову ОСОБА_1 про стягнення завданої моральної (немайнової) шкоди відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржив представник Акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Львівської дирекції - адвокат Райхель Р.П.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Звертає увагу, що на момент звільнення у Львівській дирекції АТ «Укрпошта» була наявна одна вакантна посада листоноші 1 класу ВПЗ м.Самбір, яка і була запропонована позивачу, проте остання відмовилась від її зайняття, про що свідчить її підпис в попередженні про звільнення від 30 квітня 2020 року.

Після ознайомлення з наказом про звільнення, позивач відмовилась отримувати трудову книжку, а тому адміністрація не могла вручити таку позивачу в день звільнення, згоди на отримання трудової книжки поштою позивач не надавала.

В день звільнення позивач була присутня на роботі та про наявність листка непрацездатності адміністрацію підприємства не повідомляла, на роботу виходила своєчасно відповідно до графіку.

Судом неналежно оцінено штатний розпис, а також пропозицію позивачу зайняти посаду листоноші, що свідчить про дотримання відповідачем вимог ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-3 КЗпП України. Стверджує, що звільнення було зумовлене реальними змінами в організації праці та штату з дотримання процедури звільнення, а тому просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської дирекції АТ «Укрпошта»-адвоката Райхеля Р.П. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Захарко Ю.Ю. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої

статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження № 11-431асі18.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працювала оператором поштового зв`язку 1-го класу відділення поштового зв`язку міста Самбора Львівської дирекції АТ «Укрпошта».

30 квітня 2020 року відповідач повідомив позивачку про те, що із 30 червня 2020 року виводиться із штатного розпису підприємства посада оператора поштового зв`язку 1-го класу ВПЗ Самбір та про наступне її вивільнення із вказаної дати.

Також відповідач у повідомленні від 30 квітня 2020 року запропонував позивачці для працевлаштування в структурному підрозділі посаду листоноші 1 класу ВПЗ Самбір (а.с.8).

Інші вакантні посади у всьому Акціонерному товаристві «Укрпошта», як цього вимагає закон ОСОБА_1 не пропонувалися.

Наказом відповідача №271/к від 30 червня 2020 року її було звільнено з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Отже, як встановлено в суді апеляційної інстанції, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивачку про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення.

Встановивши, що позивачці не були запропоновані усі наявні на вакансії в АТ «Укрпошта» у період з 30 квітня 2020 року по 30 червня 2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги щодо дотримання відповідачем положень статті 49-3 КЗпП України, є необґрунтованими і спростовуються вищенаведеним.

Також встановлено, що ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації ЦПЗ Дрогобич АТ «Укрпошта».

Згідно протоколу №01-06 засідання профспілкового комітету ЦПЗ Дрогобич АТ «Укрпошта» від 23 червня 2020 року профспілковий комітет дав згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України.

Однак обгрунтованих мотивів необхідності звільнення ОСОБА_1 не наведено

Як убачається із копії зазначеного протоколу питання звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України розглядалося у її відсутності і доказів належного повідомлення останньої про засідання матеріали справи не містять (а.с.34-35).

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до наказу №271/к від 30 червня 2020 року з порушенням статей 43,49-2 КЗпП України, що згідно зі статтею 235 КЗпП України є підставою для її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за можливе вцілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні із викладеним вище своїм додатковим обґрунтуванням, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «»Укрпошта» в особі Львівської дирекції - залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк