ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Чернівці

справа № 713/2590/20

провадження №22-ц/822/304/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий газ, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Осокіна А.Л.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заяви про видачу судового наказу

У грудні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» (далі ТОВ «Чернівцігаз Збут») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий газ.

Просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованості за спожитий газ за період з серпня 2018 року по серпень 2020 року в сумі 4019,41 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2020 року відмовлено ТОВ «Чернівцігаз Збут» у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий газ.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлена ТОВ «Чернівцігаз Збут» вимога не відповідає положенню п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, оскільки заявником заявлено вимогу про стягнення суми боргу без врахування індексу інфляцій та трьох процентів річних.

Крім того, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу договору, укладеного між ТОВ «Чернівцігаз Збут» та ОСОБА_1 про постачання природного газу.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дану ухвалу ТОВ «Чернівцігаз Збут» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказує на те, що у відповідності до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України заявник вправі звернутися до суду як із заявою про стягнення виключно заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, так і з урахуванням індексу інфляцій та 3-х процентів річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вважає необґрунтованим посилання суду на порушення заявником ч.3 ст.163 ЦПК України в частині не надання суду доказів укладення між заявником та боржником типового договору.

Судом першої інстанції не враховано особливість укладення договору на постачання газу побутовим споживачам.

Договір постачання природного газу укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 ЦК України шляхом приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному сайті Регулятора та постачальника, і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Вказані обставини були зазначені заявником у заяві про видачу судового наказу.

Крім того, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, однак в порушення вказаних вимог суд першої інстанції розглянув заявлені заявником вимоги по суті.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала передбачена в переліку ухвал суду, розгляд яких здійснюється без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права та встановлені обставини

Відмовляючи ТОВ «Чернівцігаз Збут» у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, заявлена товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» вимога не відповідає положенню п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, оскільки заявником заявлено вимогу про стягнення суми боргу без врахування індексу інфляцій та трьох процентів річних.

Крім того, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу копії договору, укладеного між ТОВ «Чернівцігаз Збут» та ОСОБА_1 про постачання природного газу.

З таким висновком не погоджується колегія суддів виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, п. 3 ч.1ст. 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме:

1. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

2. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

ТОВ «Чернівцігаз Збут» звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу посилалося на те, що ОСОБА_1 , який є споживачем природного газу, не оплачував належним чином надані послуги з постачання природного газу, у зв`язку з чим у нього, за період з серпня 2018 року по серпень 2019 року утворилася заборгованість в загальній сумі 4019,41 грн.

До заяви про видачу судового наказу ТОВ «Чернівцігаз Збут» додало: копію Типового договору про постачання природного газу побутовим споживачам (а.с.7); довідку про розрахунок боргу (а.с.8), виписку отриманих банківських платежів від споживача ОСОБА_1 про оплату ним послуг з газопостачання (а.с.9); витяг з персоніфікованих даних про фактичний об`єм природного газу поставленого споживачу ОСОБА_1 за період з 01 вересня по 31 травня 2019 року (а.с.10); акт №38 від 10 січня 2019 року про демонтаж вимірювальної техніки (а.с.13); акт №197 від 30 травня 2019 року про відключення від газопостачання (а.с.12); повідомлення-вимогу про припинення газопостачання та погашення заборгованості, з підтвердженням вручення поштового відправлення (а.с.16-17).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1875-ІV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону № 1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Так, порядок укладання договору з постачання природного газу здійснюється відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827, та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1386/27831.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Колегія суддів вважає, що ТОВ «Чернівцігаз Збут» надано всі належні та допустимі докази, що підтверджують виникнення між сторонами договірних відносин із постачання природного газу, зокрема надано докази фактичного споживання ОСОБА_1 природного газу, оплату ним послуг з газопостачанням із зазначенням показників лічильника, тому обґрунтування суду першої інстанції стосовно відмови у видачі судового наказу з підстав ненадання договору, укладеного між ТОВ «Чернівцігаз Збут» та ОСОБА_1 про постачання природного газу, є суто формальним і не ґрунтується на вимогах закону.

Також є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що заявлена товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» вимога не відповідає положенню п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, оскільки заявником заявлено вимогу про стягнення суми боргу без врахування індексу інфляцій та трьох процентів річних.

Пункт 3 ч.1ст. 161 ЦПК України не містить імперативного положення про те, що судовий наказ про стягнення суми заборгованості, може бути виданий лише з одночасним заявленням такої суми з урахуванням інфляційних та трьох відсотків річних. Разом з тим, пред`явлення таких вимог є правом, а не обов`язком заявника.

За таких обстав суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, ухвала Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 грудня 2020 року скасувати на направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк