Справа № 524/7693/20
Провадження №2/524/1031/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до суду звернулась ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності по 1/5 частині ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, виданого 21.03.2002 р. на підставі розпорядження № 18261/1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 один з співвласників квартири - ОСОБА_3 , помер та після його смерті, ОСОБА_4 22.12.2008 р. отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частку вищевказаної квартири, посвідченим державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори, Горбенко Л.В. , реєстровий № 1-9285.

Відповідач ОСОБА_2 , яка є онукою позивача, у вищезазначеній квартирі зареєстрована в 2001 р., але з 2012 р. в квартирі не проживає, власних речей у квартирі не має, комунальні платежі не сплачує і це є обтяжливим для позивача, яка є пенсіонером. Акцентувала увагу суду, що через формальну реєстрацію відповідача у квартирі вона вимушена нести додаткові необгрунтовані грошові витрати на утримання квартири.

Просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 09 грудня 2020 року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року було відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи та повідомлено відповідача про час, дату та місце розгляду справи шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також засобами рекомендованого поштового зв`язку та залучено до участі у справі третьою особою без самостійних вимог - Автозаводську районну адміністрацію Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, позов підтримала, просила розглянути справу без її участі, про що надала письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, позов визнала в повному обсязі просила зняти її з реєстрації за адресою квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки має право вимагати припинення сервітуту, якщо він перешкоджає використанню цієї земельної ділянки за її цільовим призначенням. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Судом достовірно встановлено, що житлова квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності по 1/5 частині ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради, виданого 21.03.2002 р. на підставі розпорядження № НОМЕР_1 .

У зазначеній квартирі є зареєстрованим відповідач ОСОБА_2 , яка є онукою позивача, та яка за місцем реєстрації фактично не проживає з 2012 року.

Факт тривалого непроживання відповідача у квартирі АДРЕСА_1 підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс» від 12.10.2020 р. про не проживання особи.

Окремий письмовий договір між сторонами у справі про встановлення сервітуту, конкретний порядок житлом не укладався.

Відповідач ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на спростування позову, позов визнала у повному обсязі, вказавши, що у спірній квартирі не проживає з 2012 року, саме з цього часу по теперішній час проживає в Португальській Республіці, де навчається. Просила зняти її з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 та зазначила, що не має можливості особисто прибути для зняття з реєстрації у зв`язку з спалахом у світі гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідача ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратила право користування спірним житловим приміщення, оскільки не проживає у вказаному житловому приміщенні більше одного року.

Суд також врахував правовий висновок ВССУ викладений в ухвалі від 09 листопада 2017 року за № 598/1718/16-ц та правову позицію ВСУ у справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Зокрема, ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач не ставив вимогу та не наполягав на стягненні з відповідача на його користь коштів у повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловою квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Треті особи:

- ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .Повний текст рішення виготовлено 09 березня 2021 року;

- ОСОБА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

- Відділ ведення реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, місцезнаходження за адресою: м. Кременчук, пров. Льва Толстого, буд. 38.

- Автозаводська районна адміністрація Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, місцезнаходження за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, пров. Льва Толстого, буд. 38.

Повний текст рішення виготовлено 09 березня 2021 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти діб з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: