Справа № 487/2389/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.03.2021 смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Івченка П.О.,

за участю: секретаря судового засідання Волошаненко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «СК Уніка» про відшкодування завданих збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10 239 грн та сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.10.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ «Daewoo» номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачці по справі ОСОБА_2 та належного їй на праві власності автомобіля «Nissan Tiida» номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 по справі № 487/8354/19 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку нею було повідомлено страхову компанію ПрАТ «СК Уніка».

Заподіяні їй збитки складають 35 900 грн, що підтверджуються звітом № 41-19 від 21.10.2019 про незалежне експертне дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу.

На підставі наданих документів ПрАТ «СК Уніка», прийнято рішення про виплату їй страхового відшкодування в розмірі 31 770 грн 57 коп, які були перераховані на картковий рахунок.

Однак, як вбачається зі звіту №41-19 від 21.10.2019 про незалежне дослідження вартості матеріального збитку заподіяного власникові колісного транспортного засобу складає: 35900 грн, а вартість відновлювального ремонту її транспортного засобу «Nissan Tiida» номерний знак НОМЕР_3 , складає 46 139 грн. У даному випадку сума страхового відшкодування виплачена їй в сумі 31 770 грн, не покриває витрат на відновлювальний ремонт її пошкодженого автомобіля та на сьогоднішній день їй невідшкодованими залишилося 10 239 грн.

Ухвалою суду від 07.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.46-47).

23.09.2020 відповідач подала відзив на позов за змістом якого просила відмовити в задоволенні позову з посиланням на те, що страхова компанія відповідача - ПрАТ «СК Уніка» здійснила страхову виплату позивачу в розмірі 31 770 грн. При цьому, позивачем взагалі не надано жодного доказу щодо виплати їй з боку страхової компанії певної суми коштів. Також, відповідач не погоджується з заявленою до стягнення сумою матеріального збитку, завданого в результаті ДТП, яка, на думку позивача складається, виходячи з вартості відновленого ремонту транспортного засобу в розмірі 46 139 грн., але в матеріалах справи та в додатках до позовної заяви не надано жодного доказу на підтвердження виконання ремонтних робіт по відновленню транспортного засобу, відсутня сума рахунку-фактури в якому зазначено перелік виконаних робіт по відновленню транспортного засобу, відсутній акт прийому-передачі виконаних робіт, відсутня квитанція касового ордеру про оплату цих робіт.

Ухвалою суду від 26.11.2020 по даній справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с. 86-87).

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач надала заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 11, 115).

Відповідач, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просить відмовити (а.с. 117).

Представник третьої особи ПрАТ «СК Уніка» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.124)

Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не є обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи суд установив, що 11.10.2019 о 16 год 37 хв у м. Первомайськ ОСОБА_2 керувала транспортним засобом «ЗАЗ Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 через міст р. Синюха при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Автодорівська не надала переваги в русі автомобілю «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення, чим порушила вимоги п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2019 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.13)

Цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «ЗАЗ Daewoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка». Відповідно до Полісу № АО/3770450 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.09.2019 (а.с. 64-69).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобілю «Nissan Tiida», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент скоєння ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Відповідно до Полісу № АО/5544130 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16.05.2019 (а.с.7).

Автомобіль «Nissan Tiida» належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 10).

15.10.2019 позивач звернулася з заявою до Голови правління ПрАТ «СК «Уніка» про виплату матеріальної збитку отриманого у зв`язку з ДТП, що сталося 11.10.2019 (а.с. 14-15).

Згідно Висновку оцінювача ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Nissan Tiida. На дату ДТП (11.10.2019) становить 35 900, 22 грн (без ПДВ), вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 46 139, 82 грн (а.с. 16-18).

Частиною 1 Статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18) (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

З урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля який був застрахований, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Водночас, у судовому засіданні не встановлено, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок зазначених законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Надаючи оцінку запереченням відповідача щодо недоведеного розміру виплаченого страхового відшкодування, суд наводить посилання на правовий висновок Верховного Суду України, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Велика Палата Верховного Суду відступила від зазначеного правового висновку, визнавши, що наведений правовий висновок не відповідає змісту та сенсу чинного законодавства.

З огляду на зазначене, суд встановив, що для правильного вирішення справи необхідним є встановлення суми страхового відшкодування, яке сплачено на користь позивача ПрАТ «СК «Уніка», проте відповідні докази у матеріалах справи відсутні, як і відсутні відповідні результати оцінки відповідного доказу, з якого позивач дійшов висновку про те, що страхова виплата складала 10 239 грн.

Зважаючи на наведене, позивач не довела належними доказами, що обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 11.10.2019 (в тому числі на суму 10 239 грн), несе саме відповідач, а не страхова компанія.

Крім того, у позові позивач зазначає, що вона звернулася до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте, зазначено, що страхова компанія відмовила їй у виплаті страхового відшкодування, однак на підтвердження даних обставин справи позивач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу.

Окрім цього, суд уважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до п. 5, 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд: може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання.

Дана справа розглядалась судом в порядку загального позовного провадження, про що постановлена ухвала від 07.09.2020. Підготовчі судові засідання, які призначались на 01.10.2020, 20.10.2020, 26.11.2020 позивач не з`являлась, надаючи клопотання про відкладення підготовчого судового засідання. Також, в судові засідання, призначені на 21.12.2020, 26.01.2021, 18.02.2021, 12.03.2021 позивач не з`явилась.

Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення позивача про розгляд справи та реалізації нею права судового захисту своїх прав та інтересів, а також можливості роз`яснення позивачу які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані нею.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «СК Уніка» про відшкодування завданих збитків в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 03.10.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Олександрівський районний суд Кіровоградської області).

Повний текст рішення виготовлено 22.03.2021.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ПрАТ «СК «УНІКА», місце знаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70А, ЄРДПОУ- 20033533.

Суддя: /підпис/ П.О.Івченко

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення станом на «___»_____________20___ року набрало законної сили.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи №487/2389/20.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ___________________ П.О.Івченко

Копію засвідчено «___»_____________20___ року.