РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокусмт ПетровеСправа № 941/194/21
Провадження № 2/941/191/21

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петрове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області, про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з позовом до суду, мотивуючи це тим, що між нею та ОСОБА_2 28 серпня 2001 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за реєстраційним номером №688 на Універсальній товарній біржі «АЛЕН», а саме житлового будинку А, житловою площею 26,9 кв.м. до якого примикають надвірні будівлі: Б літня кухня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного договору ОСОБА_2 продала позивачці, а та в свою чергу, придбала вищевказаний житловий будинок, який належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 листопада 1992 року та зареєстрованого Олександрійським бюро технічної інвентаризації 21 серпня 2001 року за реєстровим №58/1. Згідно договору купівлі-продажу вищевказаний будинок був проданий за 500,00 (п`ятсот) гривень, які продавець отримала від ОСОБА_1 , як покупця до підписання цього договору повністю.

Згідно з пунктом 16 договору купівлі-продажу житлового будинку та відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963), який діяв на момент укладення договору, угода підлягала реєстрації в Олександрійському бюро технічної інвентаризації, що позивачкою і було зроблено, про що в договорі є відповідна відмітка, в якій зазначено, що цей будинок в цілому належить позивачці на праві власності та зареєстровано 22.10.2001 року реєстр №98/1.

Також, при укладенні договору, їй було роз`яснено, що договір має законну силу та не підлягає нотаріальному посвідченню у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Тож на сьогоднішній день позивачка є власником вищевказаного житлового будинку, однак у зв`язку з суперечністю правових норм змушена звертатись до суду, оскільки на теперішній час виникають правові проблеми щодо державної реєстрації прав на житловий будинок, а також щодо безоплатної передачі їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте письмовою заявою прохала суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача Петрівської селищної ради Петрівського району Кіровоградської області в судове засідання теж не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечив.

Суд, дослідивши документи справи вважає, що позов слід задовольнити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка звернулася з позовом до суду, мотивуючи це тим, що між нею та ОСОБА_2 28 серпня 2001 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за реєстраційним номером №688 на Універсальній товарній біржі «АЛЕН», а саме житлового будинку А, житловою площею 26,9 кв.м., до якого примикають надвірні будівлі: Б літня кухня, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

Згідно вказаного договору ОСОБА_2 продала позивачці, а та в свою чергу, придбала вищевказаний житловий будинок, який належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 листопада 1992 року та зареєстрованого Олександрійським бюро технічної інвентаризації 21 серпня 2001 року за реєстровим №58/1. Згідно договору купівлі-продажу вищевказаний будинок був проданий за 500,00 (п`ятсот) гривень, які продавець отримала від ОСОБА_1 , як покупця до підписання цього договору повністю (а.с.7).

Згідно з пунктом 16 договору купівлі-продажу житлового будинку та відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963), який діяв на момент укладення договору, угода підлягала реєстрації в Олександрійському бюро технічної інвентаризації, що позивачкою і було зроблено, про що в договорі є відповідна відмітка, в якій зазначено, що цей будинок в цілому належить позивачці на праві власності та зареєстровано 22.10.2001 року реєстр №98/1.

Також, при укладенні договору, їй було роз`яснено, що договір має законну силу та не підлягає нотаріальному посвідченню у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Тож на сьогоднішній день позивачка є власником вищевказаного житлового будинку, однак у зв`язку з суперечністю правових норм змушена звертатись до суду, оскільки на теперішній час виникають правові проблеми щодо державної реєстрації прав на житловий будинок, а також щодо безоплатної передачі їй у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У відповідності до ч.4 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, що виникли на момент укладення договору купівлі-продажу на товарній біржі, застосовуються норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, що були чинні на той час.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» товарним біржам дозволялося посвідчувати угоди купівлі - продажу.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на період виникнення договірних правовідносин, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним.

У відповідності до ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 328 ЦК України врегульовано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що при укладанні було дотримано всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР у редакції 1963 року, ст. 328 ЦК України в редакції 2003 року.

Крім цього, оскільки позивачка ОСОБА_1 має річний сукупний дохід в розмірі 24800, 00 (двадцять чотири тисячі вісімсот) гривень, інших постійних доходів не має, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 09.02.2021 року №б/н, тому звільнити позивачку ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу позовної заяви на підставі ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.213,214,215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від 28 серпня 2001 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , зареєстрований на Універсальній товарній біржі «АЛЕН» за реєстраційним номером №688.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями, який належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2001 року, реєстраційний №688 укладений між нею та ОСОБА_2 на Універсальній товарній біржі «АЛЕН».

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 17 березня 2021 року.

Суддя Петрівського районного суду

Кіровоградської області С. І. Колесник