КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/4117/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/23636/20

15 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Рубан С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Твердохліб Ю.О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про встановлення факту народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку Донецької області Україна.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Бучанський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини повернуто заявникам разом з доданими до неї документами.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Корнієнко Андрій Андрійович подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначав, що спеціальні норми ст.ст. 317, 318 ЦПК України не містять положення про можливість залишення заяви про встановлення факту народження без руху, натомість передбачають невідкладний розгляд заяви по суті, що не було враховано судом. Вказував на те, що заявники звільнені від сплати судового збору за подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку із тимчасовою окупацією території України, а тому суд не мав правових підстав для залишення заяви без руху, з підстав не сплати судового збору та відповідно повертати заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2020 року заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку Донецької області Україна.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 31 грудня 2020 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання даної ухвали.

Залишаючи без руху заяву про встановлення факту народження, суд першої інстанції послався на те, що в матеріалах справи відсутній оригінал письмової відмови у проведенні державної реєстрації народження, та, що заявником при зверненні до суду із заявою не було сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн.

04 січня 2021 року представник заявників подав до суду заяву, в якій зазначив, що у матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія відмови у проведенні державної реєстрації народження, оригінал цієї відмови додає до заяви про усунення недоліків. Щодо виконання вимог ухвали в частині сплати судового збору, представник заявників послався на те, що заявники звільнені від сплати судового збору на підставі п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, представник заявників просив суд звільнити їх від сплати судового збору, так як на даний час вони знаходяться на тимчасово окупованій території, у важкому фінансовому стані, так як на тимчасово окупованій території України неможливо легально та офіційно працювати, мають на утриманні малолітню дитину, якій держава Україна не може видати свідоцтво про народження українського зразка за місцем проживання батьків, у зв`язку з чим і звернулися до суду з даною заявою.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 04 січня 2021 року в задоволенні клопотання адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича про звільнення від сплати судового збору відмовлено та продовжено строк для усунення недоліків заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

05 січня 2021 року представник заявників подав заяву до суду, в якій вказав, що судом порушено норми процесуального права, адже спеціальні норми ст..ст. 317,318 ЦПК України не містять положення про можливість залишення заяви без руху, натомість передбачають невідкладний розгляд заяви по суті.

Ухвалою від 12 січня 2021 року заяву повернуто заявникам разом з доданими до неї документами.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що заявниками чи їх представником у строк, встановлений судом, недоліки не усунуто, судовий збір не сплачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом зазначеної норми особа, яка звертається до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів, повинна дотриматися встановленого цивільним процесуальним кодексом порядку, в тому числі щодо форми, змісту позовної заяви, сплати судового збору, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Заява про встановлення факту народження дитини подана у зв`язку з необхідністю оформлення свідоцтва про народження зразка встановленого законодавством України та не пов`язана зі збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та нерухоме майно.

Отже суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що заявники не мають пільг зі сплати судового збору відповідно до пункту 21 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Статтею 175 ЦПК України визначено вимоги до позовної заяви.

Згідно з частинами першою, другою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Виходячи з аналізу вказаних норм закону та зважаючи на те, що заявники чи їх представник не подали доказів того, що вони є вимушеними переселенцями з тимчасово окупованої території України, натомість, як вказано в поданій заяві, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на окупованій території України, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що недоліки заяви не усунено в частині сплати судового збору, тому у відповідності до норм процесуального права повернув заяву про встановлення факту народження дитини.

Такий висновок суду узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 350/2002/18, постанові Верховного суду від 20.11.2019 року №243/12928/18.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, щозаявники звільнені від сплати судового збору за подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, у зв`язку із тимчасовою окупацією території України, а тому суд не мав правових підстав для залишення заяви без руху, з підстав не сплати судового збору та відповідно повернув заяву, у зв`язку з не усуненням недоліків, оскільки такі доводи ґрунтуються на невірному тлумаченні норм Закону України «Про судовий збір».

Також безпідставними є і доводи апеляційної скарги про те, що спеціальні норми ст.ст. 317, 318 ЦПК України не містять положення про можливість залишення заяви про встановлення факту народження без руху, натомість передбачають невідкладний розгляд заяви по суті, що не було враховано судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відтак, суд першої інстанції з додержанням загальних правил, встановивши, що заявники не сплатили судовий збір за подання заяви про встановлення факту народження, залишив вказана заяву без руху та надав строк для усунення недоліків (ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права.

Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, а відтак відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Корнієнка Андрія Андрійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: