Справа № 486/691/21
Провадження № 2/486/492/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_4 ,

В С Т А Н ОВ И В:

30 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 1198708 гривень, а саме, боргу в сумі 96670 гривень та відсотків за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 1102038 гривень і судові витрати.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 05 січня 2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в позику гроші у розмірі 3500 доларів США, що в еквіваленті до гривні на час надання грошей в позику складало 55230 грн., курс долара складає 15,78 грн. за долар. На підтвердження виникнення зобов`язання за договором позики відповідачем надано розписку, з якої випливає, що відповідач взяла у нього в борг 3500 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 01 лютого 2015 року та 0,5 % річних від суми боргу за кожний день прострочення. Відповідач свої зобов`язання не виконала. Сума боргу на час звернення складає 96670 грн., сума боргу за відсотками 1102038 грн., всього 1198708 грн. В вересні 2015 року він звернувся до Южноукраїнського міського суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою. 01 липня 2016 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 листопада 2016 року заочне рішення скасовано та призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18 січня 2017 року суддею Савіним О.І. заявлено самовідвід, справу передано на розгляд Арбузинському районному суду Миколаївської області. 10 квітня 2017 року Арбузинським районним судом позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку із неявкою до суду його представників, про що він дізнався лише 16 квітня 2021 року. На його неодноразові вимоги повернути борг, відповідач не реагує та відмовляється повертати борг.

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків. 20 травня 2021 року недоліки були усунуті та надана позовна заява зі зменшенням позовних вимог, в якій позивач просить стягнути із відповідача на його користь борг за борговою розпискою в сумі 96670 грн., відсотки за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 176422,75 грн., а всього 273092,75 грн. та судові витрати судовий збір 2730,93 грн. та 2000 грн. за складання позовної заяви. Оригінал розписки буде надано ним в судовому засіданні /а.с.24-27/.

22 червня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає, оскільки в 2015 році Южноукраїнським міським судом Миколаївської області розглядалась цивільна справа № 486/1651/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . В процесі розгляду справи ухвалою суду була затверджена мирова угода, і на вимогу ОСОБА_1 нею була складена розписка від 05 січня 2015 року про отримання грошових коштів в розмірі 3500 доларів США, на яку посилається позивач як на підставу виникнення її боргових зобов`язань. Із письмової розписки від 05 січня 2015 року, складеної і підписаної ОСОБА_1 , вбачається, що ним отримані від ОСОБА_2 3500 доларів США в рахунок компенсації вартості належної йому 1/4 частки зазначеної квартири. Оригінал вказаної розписки міститься в матеріалах справи № 486/1651/14-ц. Вважає, що позивач зловживає своїм правом та намагається безпідставно збагатитися за рахунок подвійного стягнення з неї коштів за розпискою від 05 січня 2015 року. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Просить відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності /а.с. 38-40/.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, зауважив, що розписка складалась в присутності адвоката. Вперше із позовом про стягнення боргу він звернувся до суду в 2017 році, але в зв`язку з неявкою його представника, позов було залишено без розгляду, а він в той час перебував за кордоном. Зазначає, що він повторно дав гроші в борг позивачу, що підтверджується, часом, зазначеним в розписці, який є пізнішим, ніж в розписці, наданій відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_2 взяла в борг 3500 доларів США до 01 лютого 2015 року. Однак до теперішнього часу гроші так і не повернула. Відповідач пропонувала знятись з реєстрації по АДРЕСА_2 , мотивуючи необхідністю продати жиле приміщення. 16 квітня 2021 року відповідач сказала, що борг не поверне. При врахуванні суми поверненя боргу позивач не враховує 0,5 % за кожен день прострочення боргу, а також враховує не весь час неповернення боргу, а лише невеликий період. Строк позовної давності не пропущено, оскілько позивачу стало відомо про порушення його прав, і що гроші відповідач не поверне лише 16 квітня 2021 року.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач не оспорює той факт, що розписка написана нею власноруч, і надано її позивачу. В 2015 році рішенням суду припинено право власності ОСОБА_1 на частку в спільній сумісній валасності на квартиру. Сторони дійшли мирової угоди і ОСОБА_2 видала відповідну розписку, ніби-то взяла гроші в борг за частку в квартирі. Але це було гарантією виконання мирової угоди. 05 січня 2015 року було затверджено мирову угоду. Гроші за розпискою позивачу повернуто, що підтверджується копією відповідної рописки, наданої разом із відзивом. Просив застосувати строк позовної давності щодо повернення боргу, розписку датовано лютим 2015 року та саме з цього часу починається перебіг строку позовної давності.

Відповідач позов не визнала, підтримала пояснення свого представника та пояснила, що гроші за розпискою позивачу повернула, що підтверджується копією розписки.

Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

В матеріалах справи міститься оригінал розписки ОСОБА_2 від 05 січня 2015 року, в якій остання отримала від ОСОБА_1 в позику гроші у розмірі 3500 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 01 лютого 2015 року та 0,5 % річних від суми боргу за кожний день прострочення. Дата та час розписки 05 січня 2021 року 14:07 год.

Згідно копії ухвали Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05 січня 2015 року /а.с. 42/ мирову угоду між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , визнано. Судом визнано наступні умови мирової угоди: 1) Право власності ОСОБА_1 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , припиняється. 2) Право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , визнається. 3) Взаєморозрахунки між собою ОСОБА_2 і ОСОБА_1 провели до укладання мирової угоди і не мають між собою ніяких неврегульованих майнових питань. Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частку квартири, закрито.

Згідно копії розписки ОСОБА_1 /а.с. 43/ ОСОБА_1 получив від ОСОБА_2 3500 доларів США в рахунок компенсації належної їй 1/4 частки квартири по АДРЕСА_1 . Дата розписки 05 січня 2015 року о 14:00 год.

Вказані відносини витікають з договору позики, а саме стягнення боргу за договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

В судовому засіданні, відповідач не заперечувала написання нею особисто боргової розписки, однак зазначила, що гроші за розпискою сплатила.

Однак даних, які б свідчили про повернення відповідачем суми заборгованості позивачу за розпискою, датованою саме 05 січня 2021 року 14:07 год. та яка є предметом розгляду справи, відповідачем суду не надано ісудом не встановлено. Оскільки копія розписки наданої відповідачем за часом складена раніше ніж розписка, надана позивачем.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, сума позики та відсотків за користування коштами залишається неповернутою в повному обсязі.

Разом з тим, відповідач та її представник просив застосувати строк позовної давності.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 30 квітня 2021 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Поновити строк звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 не просив, жодних поважних причин пропуску зазначеного строку у позові не навів. Натомість позивач вважає, що строк не пропущено, оскільки про неповернення свідповідачем боргу він дізнався та те, що його права порушені він дізнався лише 16 квітня 2021 року.

Разом з тим, такі твердження позивача та представника позивача є помилковими, оскільки вказані обставини заперечуються відповідачем та позивачем не надано доказів на підтвердження цього, або того, що переривався строк позовної давності за договором позики.

Оскільки позивач звернувся до суду із даним позовом із пропуском позовної давності та не довів того, що позовна давність за договором позики переривалась, не просив поновити пропущений строк з поважних причин, тому суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає через пропуск позивачем встановленого законом трирічного строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Повне рішення буде складено протягом десяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне ім`я представника позивача: ОСОБА_3 , адвокат, пр. Незалежності, 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001.

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Стерлітамак, Башкортостан, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне ім`я представника відповідача: ОСОБА_4 , адвокат, АДРЕСА_6 .

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова

_________________________

Повне рішення складено 31 грудня 2021 року