Справа № 522/2767/18
Провадження № 4-с/522/152/21
УХВАЛА

28 грудня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Косіциної В.В.

при секретарі Левченко К.І.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малоги Д.А., на дії та рішення державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2021 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малоги Д.А., на дії та рішення державного виконавця, в якій заявник посилаючись на допущенні виконавцем порушення просив, зважаючи на останні уточнення вимог:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Малиновського відділу Визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малога Дмитра Андрійовича у виконавчому провадженні № 59207487 (зведене виконавче провадження № 66104805) щодо визначення вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ;

-визнати недійсним Звіт № 2807.2/21 про оцінку вартості майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , складений 29.07.2021 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Вказані вимоги заявник обґрунтував тим, що вартість Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , яка визначена в сумі 241 500 грн на підставі звіту № 2807.2/21 про оцінку майна не відповідає ринковій вартості, а сам звіт складено з грубим порушенням нормативно-правових актів з оцінки майна, що встановлено у рецензії вказаного звіту від 8 жовтня 2021 року провідним оцінювачем Українського товариства оцінювачів, головою представництва Експертної ради УТО в Одеській області, директором ТОВ ОФ «ІНЮГ-ЕКСПЕРТИЗА» Марихіною І.В.. Також зазначає, що державний виконавець не вправі був оцінювати вказану частину квартири, оскільки вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - боржника та його дружини, а тому спочатку необхідно було визначити частку боржника, а вже потім вчиняти дії щодо її реалізації.

В судове засідання призначене на 28 грудня 2021 року сторони не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового засідання.

Від адвоката Жмуд О.В. надійшло клопотання про розгляд скарги у відсутності скаржника та його представника, вимоги скарги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у ній, а також зважаючи на раніше надані пояснення.

Державний виконавець Малога Д.А. в судове засідання не з`явився.

Адвокат Лисецька О.О., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надіслала суду клопотання про слухання справи за її та ОСОБА_2 відсутності.

Від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» жодних заяв не надходило, про час та місце слухання справи банк повідомлявся належним чином.

Суд вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи скарги та заперечень на неї, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з Облікової картки на зведене виконавче провадження № 66104805 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 , у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували наступні виконавчі провадженні № 65308557, № 64032046, № 63604764, № 63576768, № 60852028 та № 59207487 , які постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малога Д.А. від 15 липня 2021 року об`єднані у зведене виконавче провадження, якому присвоєно № 66104805.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гнатюк Д.В. від 4 червня 2021 року у виконавчому провадженні № 59207487 накладено арешт та описано Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що належала боржнику на праві власності.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження (ч 1).

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника (ч. 2).

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (ч. 3).

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Пунктом 18 Інструкції з організації примусового виконання рішення, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2021 р. № 512/5, в редакції Наказу від 29.09.2016 р. № 2832/5 (далі за текстом Інструкції) передбачено, що у разі якщо сторони виконавчого провадження або їх представники, а також заставодержатель у десятиденний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна, про що складає відповідний акт. У випадках, передбачених абзацом другим частини третьої статті 57 Закону, виконавець для оцінки майна залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Визначення вартості майна боржника виконавцем проводиться за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна, з урахуванням фактичного стану майна, у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту проведення опису й арешту майна. Для визначення вартості майна виконавець використовує власні знання, дані засобів масової інформації, повідомлення сторін виконавчого провадження та інших осіб, яких виконавець у разі необхідності може залучити до проведення визначення вартості майна. З метою належного визначення вартості окремих видів майна виконавець може в установленому порядку залучати до процесу опису майна експертів чи спеціалістів.

З наведеного випливає, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності оцінив вартість майна), а тому може бути оскаржена в судовому порядку, до подібного висновку дійшла Велика Палата ВС у постанові від 12 червня 2019 року по справі № 308/12150/16-ц.

В свою чергу, визначення вартості майна боржника здійснюється на підставі відповідного Акту складеного державним виконавцем, або на підставі відповідного звіту про оцінку майна складеного суб`єктом оціночної діяльності, що також випливає з положень ч. 3 ст. 3 та ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Постановою державного виконавця Малога Д.А. від 15 липня 2021 року у виконавчому провадженні № 59207487 призначено суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 для визначення оціночної вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

На виконання вищевказаної постанови державного виконавця суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 складено 29 липня 2021 року звіті № 2807.2/21 про оцінку вартості майна, відповідно до якого ринкова вартість Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 становить 241 500 грн.

Згідно ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Пунктом 20 Інструкції передбачено, якщо оцінку майна проводив суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, виконавець надсилає сторонам повідомлення про оцінку майна не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту про оцінку майна.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Вимоги до змісту звіту про вартість майна наведені у п. п. 56, 57 Національного стандарту № 1, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі за текстом Національний стандарт № 1), де зазначено, що звіт про оцінку майна складається, в тому чисті, із висновку про вартість майна.

У пункті 60 Національного стандарту № 1 наведені вимоги до висновку про вартість майна, а саме, висновок має містити відомості про: замовника оцінки та виконавця звіту про оцінку майна; назву об`єкта оцінки та його коротку характеристику; мету і дату оцінки; вид вартості, що визначався; використані методичні підходи; величину вартості, отриману в результаті оцінки. У разі потреби оцінювач має право відобразити у висновку свої

припущення та застереження щодо використання результатів оцінки.

В останньому абзаці висновку про вартість майна від 29 липня 2021 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 зазначається, що даний висновок є невід`ємною частиною звіту № 2807.2/21 і розглядатися окремо не може.

Таким чином, висновок про вартість майна є частиною звіту про вартість майна, а тому не є самостійним документом на підставі якого визначається вартість майна боржника.

Оскаржуємий звіт не містить інформації про огляд об`єкта оцінки, до звіту не додано жодного фото квартири всередині.

Обраним методичним підходом до оцінки є порівняльний підхід: зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок.

Даючи оцінку аргументам стягувача-скаржника, що були викладені ним у поданій до суду скарзі, суд враховує таке:

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (Стаття 3 Закону).

Перелік заходів примусового виконання наведено у ст. 10 вказаного Закону. Зокрема, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини першої статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності.

У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" №6 від 07.02.2014 року надано роз`яснення, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження. При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12.07.2001 року № 2658-III "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Так, державним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження призначено суб`єкта оціночної діяльності, яким проведено оцінку та складено звіт про оцінку майна.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Отже, учасники виконавчого провадження мають право на оскарження оцінки майна, як процесуальної дії державного виконавця.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина перша статті 10 та частина перша статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

У силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Частиною 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Згідно п. 16 Національних стандартів №1 визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу грунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування. За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження. При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Пунктом 53 зазначеного стандарту передбачено, що незалежно від обраних підходів та методів оцінки оцінювач повинен: зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання); проаналізувати існуючий стан використання об`єкта оцінки та визначити умови його найбільш ефективного використання; зібрати необхідну інформацію для обґрунтування ставки капіталізації та (або) ставки дисконту; визначити правові обмеження щодо об`єкта оцінки врахувати їх вплив на вартість об`єкта оцінки; обґрунтувати застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур, у разі потреби застосування спеціальних методів оцінки та оціночних процедур (комбінування кількох методичних підходів або методів).

Звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі.

Відповідно до пп. 10 абзацу 2 п. 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен, серед іншого, містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

В разі невиконання всього вище вказаного - експертна оцінка ринкової вартості нерухомого майна є недійсною.

Відповідно до п. 19 Постанови КМУ №1442 від 28 жовтня 2004 року «Про затвердження Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна» порівняльний підхід передбачає таку послідовність оціночних процедур: збирання і проведення аналізу інформації про продаж або пропонування подібного нерухомого майна та визначення об`єктів порівняння.

Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17.

Суд вважає, що у звіті про експертну грошову оцінку вартості вартості Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 оцінювачем не наведено достатніх мотивів про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що експертна оцінка ринкової вартості частини квартири є недійсною.

Разом із тим, суд зауважує, що аналіз ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і боржник, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

З матеріалів виконавчого провадження №55767650 судом встановлено, що дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням ч.ч.1-3,5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас суд враховує, що у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України«Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Судом установлено, що скаржником не заявляється вимога про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності, натомість матеріали справи свідчать, що дії державного виконавця щодо визначення ціни майна відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, встановивши відсутність доказів протиправності дій державного виконавця щодо проведення у рамках виконавчого провадження оцінки нерухомого майна, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги в цій частині.

Також, суд вважає необгрунтованими заявлене стягувачем клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення дійсної вартості об`єкту експертизи та вимоги скарги про зобов`язання Відділу примусового виконання рішення визначити ринкову вартість зазначеного майна на підставі висновку судового експерта в даній справі, оскільки звернення до суду з скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, визначеного розділом VII, не передбачає можливості призначення судової експертизи у межах розгляду скарги.

Згідно ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3, п.18 постанови №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що скарга - обґрунтована та підлягає частковому задоволенню.

Також, суд вважає обґрунтованою заяву скаржника про поновлення строку на подачу скарги.

Згідно матеріалів справи 10 серпня 2021 року адвокат Чумаченко С.О., діючи в інтересах скаржника ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження, а тому з цього часу розпочався 10-ти денний строк на оскарження дій державного виконавця щодо визначення вартості майна скаржника.

В свою чергу, 10 серпня 2021 року адвокат Чумаченко С.О. прийняв рішення розірвати договір про надання правової допомоги в односторонньому порядку, у зв`язку із чим, для сповіщення ОСОБА_1 про прийняте рішення, направив йому відповідного листа, який ОСОБА_1 не отримав.

Адвокат Жмуд О.В. з матеріалами виконавчого провадження ознайомився 28 серпня 2021 року, та в межах 10-ти денного строку подав скаргу до суду.

Частиною 2 статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи зазначене, оскільки ОСОБА_1 про порушення своїх прав та розірвання за ініціативою адвоката договору про правову допомогу не знав, у зв`язку із неотриманням від адвоката Чумаченко С.О. листа від 10 серпня 2021 року, а адвокат Жмуд О.В. подав скаргу в межах 10-ти денного строку з дня ознайомлення з матеріалами справи, суд вважає причини пропуску строку на оскарження дій державного виконавця з визначення вартості майна поважними, а тому такий строк підлягає поновленню.

Натомість строк на оскарження звіту № 2807.2/21 скаржником не пропущено, адже такого звіту не було в матеріалах виконавчого провадження на момент ознайомлення з ними 28 серпня 2021 року адвокатом Жмуд О.В.

Матеріали справи не містять доказів дотримання державним виконавцем положень ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про результати визначення вартості майна не пізніше наступного робочого дня після отримання оскаржуваного звіту, а також відомостей коли скаржнику та адвокату Жмуд О.В. вдалося ознайомитися з таким звітом.

В судовому засіданні, яке відбулося 12 жовтня 2021 р. адвокат Жмуд О.В. зазначив, що на момент його ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, яке мало місце 28 серпня 2021 року, оскаржуваного звіту про оцінку майна в матеріалах не було, що також підтвердив державний виконавець Малога Д.А., який додатково пояснив, що в матеріалах виконавчого провадження на той момент знаходився висновок про вартість майна, складений 29 липня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , а оскаржуваний звіт про оцінку майна було долучено до матеріалів виконавчого провадження вже після ознайомлення адвоката з матеріалами виконавчого провадження.

Суду не надано відомостей коли саме виконавча служба отримала від суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 оскаржуваний звіт, хоча на необхідність надання такої інформації зверталася увага державного виконавця.

Суд вважає, що з огляду на те, що матеріали виконавчого провадження були приєднані

в судовому засіданні 20.09.2021 року, а перша уточнена скарга в якій скаржник просив визнати недійсним звіт подана 30.09.2021 року, тобто у десятиденний строк з моменту коли представник скаржника ознайомився зі звітом, то клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 76, 81, 258-261, 353-355, 447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подачу скарги.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малоги Д.А., на дії та рішення державного виконавця задовольнити частково.

Визнати недійсним Звіт № 2807.2/21 про оцінку вартості майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , складений 29.07.2021 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст складений 06 січня 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.