Справа № 199/1525/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Францевій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня1997 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 .

17 червня 2000 року за спільні кошти подружжя придбало у м. Дніпрі квартиру АДРЕСА_1 , права власності на яку було зареєстроване за ОСОБА_3 .

21 січня 2009 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

14 квітня 2011 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначає, що з літа 2011 року вона з ОСОБА_3 поновили шлюбні відносини і продовжили жити однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести сумісне господарство, підтримувати одне одного, був сумісний бюджет, побутова техніка, кухонні предмети, користувалися всіма кімнатами в квартирі, сплачували комунальні послуги за квартиру, ходили в магазин за продуктами, готували їжу, дивилися телевізор, спілкувалися, вона готувала їжу, прала одежу, сумісно зустрічали та святкували свята, користувалися майном, яке и було куплено як в період шлюбних відносин, так і в період сумісного проживання без реєстрації шлюбу.

В 2017 році ОСОБА_3 почав сильно хворіти. Позивачка зазначає, що неодноразово просила і переконувала його піти до лікаря та пройти медичне обстеження, але чоловік не хотів цього робити. Хвороба прогресувала. Чоловік почав скаржитися на слабкість, головні болі, запаморочення, на сильні болі в області живота, втрачав свідомість. Все це утамовував алкоголем. Протягом тривалого часу через тяжку хворобу і тяжкий стан чоловіка позивачка матеріально його підтримувала, постійно за ним доглядала, купувала ліки, продукти, прала, готувала їжу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

18 лютого 2020 року позивачка звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , сестра покійного, також звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

30 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 . Однак 13 травня 2020 року ОСОБА_2 отримала відповідь від нотаріуса за № 02/14 про те, що відмовитися від спадщини вона мала право у 6-місячний строк з часу відкриття спадщини.

24 лютого 2020 року державний нотаріус Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлова Тетяна Геннадіївна видала позивачу постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії на підставі, що спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості, ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а позивач - є спадкоємцем четвертої черги на спадщину.

На підставі вище викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачка просить суд встановити факт її постійного проживання однією сім`єю не менше 5 років з ОСОБА_3 в період з літа 2011 року і до часу відкриття спадщини - 19 серпня 2019 року та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у судове засідання не з`явилась, в окремо поданій позовній заяві підтримала позовні вимоги та просила суд розглянути справу у її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, в окремо поданій заяві визнала позов та просила суд провести розгляд за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01 серпня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджено свідоцтвом про одруження, видане Красногорською сільською радою Ленінського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 06. (а.с.10).

17 червня 2000 року за спільні кошти подружжя придбало у м. Дніпрі квартиру АДРЕСА_1 , права власності на яку було зареєстроване за ОСОБА_3 .

21 січня 2009 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.13).

14 квітня 2011 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.41,42).

ОСОБА_1 зазначає, що з літа 2011 року вона з ОСОБА_3 поновили шлюбні відносини і продовжили жити однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вести сумісне господарство, підтримувати одне одного, був сумісний бюджет, побутова техніка, кухонні предмети, користувалися всіма кімнатами в квартирі, сплачували комунальні послуги за квартиру, ходили в магазин за продуктами, готували їжу, дивилися телевізор, спілкувалися, вона готувала їжу, прала одежу, сумісно зустрічали та святкували свята, користувалися майном, яке и було куплено як в період шлюбних відносин, так і в період сумісного проживання без реєстрації шлюбу, зазначене підтверджується наданими до суду квитанціями, довідкою про склад сім'ї, копіями особистих переписок щодо побутових потреб (а.с. 22-39).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Амур-Нижньодніпровським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 21). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є сторони по справі.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Карлова Тетяна Геннадіївна від 24 лютого 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , оскільки спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості, ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а позивач - є спадкоємцем четвертої черги на спадщину (а.с.115).

Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд враховує правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю не менше 5 років з ОСОБА_3 в період з літа 2011 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доведеним та може бути встановлений судом.

Відповідно до наданої копії спадкової справи №438/2019 відкритої після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом окрім позивачки зверталась також сестра померлого ОСОБА_2 , однак 30 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 .

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Згідно з п. 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до абзацу 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Враховуючи вище викладене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги та іншіх спадкоемців померлий не має, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю не менше 5 років з ОСОБА_3 в період з літа 2011 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 ,ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_3 , ІПН невідомий.

Суддя О.О.Богун

11.03.2021