Проваження № 22-ц/824/4056/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 березня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 17 грудня 2020 року про відмову у зустрічному забезпеченні у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Києва від 17 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , про зустрічне забезпеченняшляхом внесення коштів у справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В., малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна.

Не погоджуючись із ухвалою законний представник малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції та вжити заходів зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача зарахувати на депозитний рахунок суду 450000 грн., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення з огляду на недоведеність незадовільного майнового стану позивача. Суд не врахував надані відповідачем докази, зокрема Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої відсутня інформація про наявність у позивача ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нерухомого майна. Суд не взяв до уваги доводи заявника про те, що ОСОБА_3 є відповідачем у справі № 755/4556/20

- 2 -

щодо стягнення з нього штрафу за кредитним договором. Окрім того, позивач не мешкає за зареєстрованим місцем проживання на АДРЕСА_1 у зв`язку із втратою ним права власності на цю квартиру. Суд не звернув увагу на вимоги ч.3 ст.154 ЦК України, яка визначає випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, та не застосував постанову Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 753/2380/18-ц. Як і не врахував співмірність зустрічного забезпечення у розмірі 450000 грн., хоча вартість спірного майна становить 1500000 грн. Ухвала суду не є мотивованою, що суперечить ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», Бендерський проти України»,» Сокуренко і Стригун проти України».

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанціїщодо зустрічного забезпечення (п.5 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В., малолітнього ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей тасім`ї Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна.

Провадження у справі відкрите ухвалою від 07 жовтня 2020 року.

Предметом спору у справі є законність державної реєстрації приватним нотаріусом за відповідачем ТОВ «Мегаінвест Сервіс» права власності на належну позивачу ОСОБА_3 квартиру на АДРЕСА_1 в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору № 2706/0108/88-009-Z-1 від 17 січня 2008 року, а також витребування спірної квартири з володіння останнього власника.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову та вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

10 грудня 2020 року законний предстаник малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в особі адвоката Шеремет М.О. подала до суду заяву про зустрічне забезпечення шляхом

- 3 -

зобов`язання позивача зарахувати на депозитний рахунок суду 450000 грн. Заява мотивована тим, що при вжитті заходів забезпечення позову, судом всупереч ч.3 ст.154 ЦПК України не застосовано зустрічне забезпечення. 08 грудня 2020 року до неї як законного представника ОСОБА_2 звернулось ТОВ «Джей Бі Інвест» із пропозицією укласти договір оренди спірної квартири на 3 роки зі сплатою орендної плати в розмірі 150000 грн. на рік. Однак, укладення договору оренди є неможливим, враховуючи накладення судом арешту, а тому у випадку відмови у позові їй буде завданий збиток у розмірі трирічної орендної плати на суму 450000 грн., який позивач не зможе відшкодувати, бо не має нерухомого майна на території України, є відповідачем у справі № 755/4556/20 щодо стягнення з нього штрафу за кредитним договором та не мешкає за місцем реєстрації.

Відмовляючи у вжитті заходів зустрічного забезпечення, суддя першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністюбудь-яких відомостей про незадовільний майновий стан позивача, а саме щодо відсутності у нього нерухомого та рухомого майна, непроживання за місцем реєстрації.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду та визнати їх обгрунтованими і вмотивованими.

Вирішуючи заяву, суд в достатній мірі не врахував положення ч.1 ст.154 ЦПК України та не дав оцінки наявності підстав для зустрічного забезпечення, зокрема чи доведено відповідачем можливість завдання йому збитків внаслідок забезпеченням позову, якщо доведено, то в якому розмірі, якщо не доведено, то з яких підстав, а також чи є підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення (ч.3 ст.154 ЦПК України).

Зосередившись на недоведеності незадовільного майнового стану позивача, суд залишив поза увагою та не дав оцінки положенням ч.3 ст.154 ЦПК України про те, що факт відсутності майна у позивача може бути врахований виключно у сукупності із доведеністю можливості завдання відповідачу збитків внаслідок забезпеченням позову, відсутністю у нього зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання чи перебування на території України, чого не встановлено.

Також, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про немотивованість ухвали судді, що суперечить ст.265 ЦПК України щодо змісту судового рішення, в тому числі оцінки аргументів, наведених учасником.

Суд при вирішенні заяви законного представника ОСОБА_1 не зазначив мотивованої оцінки наведених заявницею доводів про наявність підстав для застосування зустрічного забезпечення, що є порушенням прав заявника на справедливий суд, передбаченим ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (п.п.34-35).

Такі ж вимоги щодо обгрунтування судових рішень і необхідності відповіді на доводи сторін містить і практика Європейського суду з прав людини, яка вказує, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

В той же час колегія суддів вважає, що помилковість висновків суду щодо підстав

- 4 -

відмови у зустрічному забезпеченні не призвела до неправильного вирішення заяви.

Заява законного предстаника малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення не підлягає до задоволенння з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову (ч.2 ст.154 ЦПК України).

Випадки обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України, зокрема, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно положень ч.4-5 ст.154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом, який визначається з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Отже, за змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про зустрічне забезпечення, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза спричинення відповідачу збитків внаслідок застосування судом забезпеченням позову.

Окрім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття зустрічних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності його вимог щодо зустрічного забезпечення; наявності зв`язку між вжитими судом заходами забезпечення позову і як наслідок можливим заподіянням шкоди відповідачу, в тому числі чи спроможний захід зустрічного забезпечення забезпечити відшкодування збитків, дотримання збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Колегія суддів вважає, що відсутні передбачені законом підстави для вжиття зустрічного забезпечення позову у вигляді зобов`язання позивача зарахувати на депозитний рахунок суду 450000 грн., оскільки відсутні належні, допустимі та достатні докази про можливе заподіяння шкоди заявнику на вказану суму внаслідок застосування судом заходів забезпечення позову.

Також, відсутні підстави для обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення, передбачені ч.3 ст.154 ЦПК України.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в

- 5 -

доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на наведене мотивувальна частина ухвали судді Дніпровського районного суду м.Києва від 17 грудня 2020 року підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові. В іншій частині колегія суддів залишає ухвалу без змін.

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, але виключно у частині мотивів його прийняття, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що в результаті забезпечення позову може бути завдано шкоди, бо ОСОБА_1 не має змоги укласти із ТОВ «Джей Бі Інвест» договір оренди спірної квартири на 3 роки зі сплатою орендної плати в розмірі 150000 грн. на рік колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з таких міркувань.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 цієї норми визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, особа, яка посилається на завдання їй збитків у вигляді упущеної вигоди в результаті вжиття судом заходів забезпечення позову, серед іншого має довести, що ці доходи (упущена вигода) не є абстрактними, а дійсно вона реально могла і повинна була отримати ці доходи, і тільки забезпечення позову стало єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати такий прибуток.

Водночас, посилаючись на ці обставини, скаржниця, не надала доказів про реальну можливість отримання нею доходу. Зокрема, посилаючись на позбавлення можливості реалізувати правомочності власника на укладення договору оренди і отримання орендної плати, скаржниця не надала суду доказів, що станом на час вжиття заходів забезпечення позову, або станом на час розгляду її заяви про зустрічне забезпечення між нею як законним представником малолітнього власника і ТОВ «Джей Бі Інвест» було укладено договір оренди і за цим договором оренди виникли права і обов`язки, в тому чилі право на отримання орендної плати.

Такі докази відсутні. При цьому колегія суддів виходить з того, що направлений відповідачці 08 грудня 2020 року лист ТОВ «Джей Бі Інвест» із пропозицією укладення договору не є самим договором і не породжує ніяких прав і обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для вжиття зустрічного забезпечення з огляду на відсутність у позивача нерухомого майна на території України, те, що позивач є відповідачем у справі № 755/4556/20 щодо стягнення з нього штрафу за кредитним договором та не мешкає за місцем реєстрації не спростовують висновків суду про відсутність підстав для зустрічного забезпечення з огляду на недоведеність факту заподіяння збитків, який за замістом ч.1 ст.154 ЦК України є обов`язковою умовою для застосування зустрічного забезпечення.

Це ж стосується доводів апеляційної скарги про наявність підстав для обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України, які не грунтуються на приписах процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст.154 ЦК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що

- 6 -

знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

За замістом даних норм обов`язковою умовою безумовного застосування зустрічного забезпечення є переконлива доведеність існування реальних збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, чого в дній справі не встановлено.

Посилання у скарзі на незастосування судом постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 753/2380/18-ц, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані, оскільки в даній справі предметом перегляду була ухвала суду про застосуавння заходів забезпечення позову. Тобто в даній справі мають місце інші фактичні обставини.

Решта доводів апеляційної скарги враховані судом при зміні ухвали.

Даючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційних судів за результатами такого перегляду касаційному оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задоволити частково.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду м.Києва від 17 грудня 2020 рокузмінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови, в іншій частині цю ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: