СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17941/18

пр. № 2/759/222/21

10 березня 2021 року року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Проневич В.В. за участю позивачки ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (уточненим в ході розгляду справи), в якому просила суд встановити батьківство ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внести зміни до актового запису № 1817 від 27.07.2017 про народження ОСОБА_3 , складеного Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вказати в графі батько « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України». Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем ОСОБА_2 проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу з 20.07.2016 року до 31.11.2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач народила доньку ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач, але який відмовляється подавати в органи ЗАГСу заяву про реєстрацію батьківства. Після народження дитини відповідач спочатку відвідував позивачку з дочкою в пологовому будинку, але після виписки з пологового будинку за ініціативою відповідача сторони перестали підтримувати стосунки, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Ухвалою суду від 20.11.2018 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має якесь відношення до дочки позивачки, в позовній заяві вказано лише проживання протягом чотирьох місяців в 2016 році без реєстрації шлюбу.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Позов просила задовольнити із підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, в подальшому відповідач та його представник в судові засідання не з`являлись, хоча про день та час слухання справи повідомлялися належним чином.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та надані докази, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записано ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 під присягою дала покази, що позивачка є її донькою, яка народила дитину, батьком якої є відповідач. Свідок підтвердила спільне проживання позивача з відповідачем в квартирі останнього за адресою: АДРЕСА_1 в 2016 році. Також при відвідуванні позивачки в пологовому будинку бачила там відповідача, який провідував ОСОБА_1 з новонародженою дитиною.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 під присягою дала покази, що вона є колегою позивачки та неодноразово бачила її з відповідачем, оскільки той приїздив до них на роботу і тоді коли позивачка була вагітна та відповідач поводився, як батько дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

За клопотанням позивача судом була призначена судово-медична (генетична) експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: чи являється ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та якою є вірогідність такого батьківства.

Листом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 03.07.2019 року матеріали справи були повернуті до суду без висновку експерта у зв`язку з неодноразовою неявкою ОСОБА_2 на відбір зразків крові.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, враховуючи, що саме з вини відповідача зазначену вище експертизу не було проведено та враховуючи покази свідків, які є послідовними, сумнівів не викликають, на думку суду є підстави для задоволення позову в вчастині визначення батьківства.

Рішення суду про визнання батьківства є відповідною правовою підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану та додаткового застереження не потребує, з огляду на що і такі вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 76-81, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 315-319, 354, 355 ЦПК України, Сімейним кодексом України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 1817 від 27.07.2017 про народження ОСОБА_3 , складеного Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, вказати в графі батько « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2018 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 704 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід Держави судовий збір у розмірі 704 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Рішення суду на бирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 цього Кодексу. Повний текст рішення виготовлено 19.03.2021 року.

Суддя Коваль О.А.