ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7598/20Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/158/21 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Хома М. В., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря Сович Н.А.

та сторін представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представників відповідача ТзОВ «Рікое Україна» Стадника В.О., Малка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/7598/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Позняком В.М.,повний текст виготовлено 06 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рікое Україна», треті особи Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Береш Сергій Миколайович, Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , Державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «Рікое Україна», треті особи Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Береш Сергій Миколайович, Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними та скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що спірні електроні торги було проведено з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно, яке було реалізовано на електронних торгах, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, на оспорених прилюдних торгах було відчужено майно, яке щонайменше на 1/2 належало позивачу, а не боржнику. З цих підстав, позивач вважає, що в результаті вказаних торгів були порушені її майнові права на вказане майно, тому такі торги повинні бути визнанні недійсними.

Враховуючи наведене, позивач просила суд визнати недійсними електронні торги, організатором яких є Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України "а результати яких відображено в протоколі №278341 проведення електронних торгів від 11.08.2017 року що майна: лот №224493, іпотека: нежиле приміщення, приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту загальною площею 840.6 кв.м. та 73,8 кв.м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (серія та номер: 1770), видане 18.09.2017 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено та скасовано забезпечення позову, які встановлені ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року, а саме заборона відповідачу ТзОВ Рікое Україна відчужувати нежитлові приміщення ремонтної майстерні і контрольно- пропускного пункту площею 840,6 кв.м. Та 73, 8 кв.м по АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій позивач просить рішення скасувати, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати стягнути з відповідача солідарно.

У доводах апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.

Зокрема вказує, що у зв`язку з тим, що визнаний організатором торгів переможець торгів не здійснив протягом 10 днів оплату в розмірі 1 000 000 000,00 гри, (один мільярд гривень), переможцем торгів було визнано учасника, який запропонував наступну за переможцем ставку в розмірі 937 000.00 грн., про що було сформовано новий протокол № 278341 проведення електронних торгів (підстава визнання переможцем -невнесення суми за придбане майно попередньо визначеним переможцем). Цим учасником є ТОВ "Рікое Україна, яке і зареєструвало за собою право власності відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (серія та номер 1770), видане 18.09.2017 р. приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М.

Позивач вказує, що згідно положень Порядку реалізації арештованого майна особлива ставка учасника електронних торгів, яка у сто разів перевищує стартову ціну реалізації лота, не може бути прийнятою організатором електронних торгів (системою реалізації майна) та, відповідно, визнаватися як ціна продажу лота на електронних торгах.

Зазначає, що відповідно до протоколу № 274934 проведення електронних торгів від 27.07.2017 р., стартова ціна реалізації лоту була визначена в розмірі 805 590 грн„ а відтак, з урахуванням положень п. 2 Розділу V Порядку, особлива ставка учасників торгів не могла бути вищою за 80 590 000 грн., та відповідно, організатор торгів не мав права приймати (реєструвати) особливі ставки, вищі за 80 590 000 грн. Однак, відповідно до сформованого організатором (системою реалізації майна) протоколу № 274934 проведення електронних торгів від 27.07.2017 р., учасником № 3 була запропонована особлива ставка в розмірі 1 000 000 000,00 грн. (один мільярд гривень ), яка організатором торгів (системою реалізації майна), незважаючи на існуючі нормативні обмеження, була прийнята і вказана особа - учасник № 3, була визнана переможцем торгів з ціною продажу 1 000 000 000,00 грн. (один мільярд гривень ).

У зв`язку з тим позивач вважає, що протокол №274934 та №278341 проведення електронних торгів від 27.07.2017 р. є недійсним.

На апеляційну скаргу поступив відзив від Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), у якому представник третьої особи просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що позивач погоджувалась на передачу спірного майна в іпотеку у зв`язку із чим звернення стягнення на предмет іпотеки було правомірним.

Щодо посилань апеляційної скарги на завищену ставку за стартову ціну реалізації лота, то на думку представника виконавчої служби позивач ОСОБА_1 не наділена правом на оскарження електронних торгів, оскільки не була їхнім учасником. Вказує, що спеціальним законом встановлено спеціальний перелік суб`єктів оскарження електронних торгів, до яких позивача не віднесено.

На апеляційну скаргу поступив відзив від ДП Сетам, у якому відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зокрема зазначає про безпідставність доводів того, що організатор торгів не мав права приймати особливі ставки, вищі за 80 590 000,00 грн.Вказуючи, що переможцем спірних торгів став учасник 4 (ТОВ «Рікое Україна»), котрий запропонував в ході відкритих електронних торгів ціну 937 000 гривень. Так, зазначена особлива ставка учасника 4 не перевищувала суми, яка у сто разів перевищує стартову ціну реалізації лота.

Окрім того вказує, що позивач не є стороною виконавчого провадження №51470392, у межах якого були проведені спірні торги, а тому її права не могли бути жодним чином порушені при проведенні спірних електронних торгів. Отже, особлива ставка учасника 3 у розмірі 1 000 000 000,00 грн. жодним чином не вплинула на результат електронних торгів та не порушила права Позивача.

Вказує, що жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав Позивача у результаті проведення спірних торгів Позивачем не доведено.

На апеляційну скаргу поступив відзив від ТзОВ Рікое в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зокрема вказує, що спірне нерухоме майно придбане Товариством з обмеженою відповідальністю "РІКОЕ УКРАЇНА" на електронних торгах проведених державним підприємством «СЕТАМ» 27.07.2017 року за наслідками яких товариство стало переможцем серед учасників торгів, запропонувавши найбільшу ціну продажу 937 000 грн.

В подальшому Товариством з обмеженою відповідальністю «Рікое Україна» отримано свідоцтво про право власності від 18 вересня 2017 року на нежитлове приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускний пункт, що зареєстровано в реєстрі за № 1170 приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, Береш С.М.

Вказує, що дана обставина досліджувалась судами першої, апеляційної та касаційної інстанції ту цивільній справі № 607/10379/17 за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Рікое Україна», Публічне акціонере товариство «Західкомбанк» про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна торгів.

Крім того, вказане порушення не вплинуло на результати електронних торгів і не свідчить про порушення прав і законних інтересів позивача.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню. Оскільки позивачем не доведено того, що ДП «Сетам» порушило правила проведення прилюдних торгів та дії ДП «Сетам» щодо прийняття особливої ставки вплинули на результат торгів або порушили права та законні інтереси позивача, а згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист лише у разі порушення її права.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Биковський О.І. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечує проти задоволення поданої апеляційної скарги, оскільки вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Представники відповідача ТзОВ «Рікое Україна» Стадник В.О. та ОСОБА_4 в судовому засіданні проти поданої апеляційної скарги заперечили, просили її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з підстав викладених у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

В судове засідання не з`явилися відповідач ДП«Сетам», треті особи Приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Береш С.М., Тернопільський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_1 , як співвласник спірного майна надала нотаріально-посвідчену згоду на укладення договору іпотеки, який було укладено в інтересах сім`ї, а результати електронних торгів не вплинули на порушення її прав та інтересів.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції , оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам Закону.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про виконавче провадження».Порядок та правила проведення прилюдних торгів закріплено положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій, іншими нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) та Міністерства юстиції України, а також до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України.

Законом «Про виконавче провадження» № 606-XIV встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Аналіз положень Закону № 606-XIV та Інструкції свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.

Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку та уцінку майна, на яке звернуто стягнення - статті 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Цей висновок узгоджується і з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а відтак така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1 - 3 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає можливість визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону.

Враховуючи правову природу продажу майна з публічних торгів, існування підстав для визнання торгів недійсними визначаються за правилами про визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів,

Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII37. встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 затверджено Порядок реалізації арештованого майна (Порядок), яким визначено правила проведення прилюдних торгів.

Аналіз положень "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.Частиною 3 статті 62 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір.

Для застосування наслідків визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки до проведення електронних торгів; порядок реєстрації учасників електронних торгів; правила, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів; правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів електронних торгів, тощо.

Такі позиції висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц та у постановах Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі 33-242 гс 16 та від 29 листопада 2017 року у справі за № 668/5633/14-ц, від 14 березня 2018 року у справі за № 910/1454/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають в шлюбі, який зареєстровано 25 червня 1983 року відділом ЗАГС міста Новий Уренгой, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Відповідно до договору купівлі продажу приміщення від 31 серпня 2004 року, який посвідчений державним нотаріусом Чопик І.Я., реєстраційного посвідчення Тернопільського РГБТІ, витягу з реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.10.2008 року ОСОБА_3 придбав нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту в в АДРЕСА_1 (а.с. 6,7,8).

З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого листа у справі №1915/9133/2012 від 04 лютого 2013 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 29 квітня 2013 року, з метою погашення заборгованості за кредитним договором №2809/07-08 від 28.09.2007 року в сумі 1354839,61 гривень, звернено стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту в АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу приміщення, посвідченого Тернопільською районною державною нотаріальною контрою 31 серпня 2004 року в реєстрі за 1-1686, із застосуванням процедури продажу шляхом проведення прилюдних торгів, з визначенням ціни реалізації у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження».(а.с. 103).

21 червня 2017 року на адресу ДП «СЕТАМ» Тернопільським районним відділом ДВС ГТУЮ у Тернопільській області було направлено заявку державного виконавця на реалізацію арештованого майна - спірного нежитлового приміщення, з визначенням загальної початкової вартості (згідно висновку про варіть майна від 18 травня 2017року) 805 590 гривень .

Надалі, 27 липня 2017 року ДП «СЕТАМ» на електронних торгах реалізовано лот за №224493 - нежитлове приміщення, приміщення ремонтної майстерні загальною площею 840, 6 кв.м. і контрольно-пропускного пункту загальною площею 73, 8 кв.м в АДРЕСА_1 .

Результат електронних торгів оформлено протоколом проведення електронних торгів за №278341, складеним ДП «СЕТАМ», переможцем торгів було визнано учасника 4 (як в подальшому встановлено ТОВ «Рікое Україна») котре запропонувало найвищу ціну 937 000 гривень, з яких сплатило гарантійний внесок в розмірі 40 279, 50 гривень.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що майно, яке було реалізовано на електронних торгах, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки було набуте за час шлюбу, вона не була стороною виконавчого провадження.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем- ТзОВ Рікое України було дотримано визначену чинним законодавством процедуру набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на дату проведення спірних торгів, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

В статті 44 зазначеного Закону в редакції, чинній на дату проведення спірних торгів, визначено черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на дату проведення спірних торгів, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України "Про виконавче провадження", першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об`єкти нерухомості.

Згідно зі статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на дату проведення спірних торгів, звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

З огляду на те, що стаття 575 Цивільного кодексу України визначає іпотеку як окремий вид застави, норми Закону України "Про виконавче провадження" дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, Закон України "Про виконавче провадження" дозволяє державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за наявності певних умов, а саме: відсутності у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявності заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України "Про іпотеку" (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного суду України від 27.04.2016 року у справі №6-103цс16).

Така процедура набуття права власності на предмет іпотеки передбачена і у постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі за № 911/494/17 .

Відповідно до частини 4 статті 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24.10.2012 року у справі № 6-116цс12 та від 06.04.2016 року у справі № 910/23970/15.

У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №369/9678/17 вказано, що: стаття 578 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Аналогічна позиція закладена і у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 477/653/17.

Як видно із іпотечного договору від 28 вересня 2007 року укладеного між КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2809/07-08 від 28 вересня 2007 року передав в іпотеку нежиле приміщення ремонтної майстерні і контрольно пропускного пункту по АДРЕСА_1 .(а.с.104). В судовому засіданні встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося з дотриманням вимог закону,а саме позивачка ОСОБА_1 надала письмову нотаріально засвідчену згоду на передачу майна в іпотеку. Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувався на підставі судового рішення, яким визначено спосіб стягнення та власника майна. Позивачка ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частину будинку не повідомляла ні іпотекодержателя, ні державного виконавця, ні ДП «Сетам».

Судова колегія прийшла до висновку, що позивачка не спростувала презумпцію спільного майна подружжя, а отже нежитлове приміщення, приміщення ремонтної майстерні загальною площею 840, 6 кв.м. і контрольно пропускного пункту загальною площею 73, 8 кв.м АДРЕСА_1 було підставно звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України вказує на те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладений другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, та Верховного Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 , від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц , від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10; від 12 січня 2021 року у справі за № 404/330/19).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Оскільки, договір іпотеки було укладено в інтересах сім`ї, позивачка надала письмову згоду на укладення договору іпотеки, то у сторін виникає обов`язок щодо виконання взятих її чоловіком умов договору. Доказів на підтвердження того, що договір іпотеки було використано ОСОБА_3 на особисті потреби судам не надано.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що звернення стягнення на нерухоме майно шляхом її реалізації на прилюдних торгах призвело порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 на належну їй частку в спільному майні подружжя.

Суд першої інстанції підставно не взяв до уваги доводи позивача про те, що відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, особлива ставка не може бути вищою суми, яка у сто разів перевищує стартову ціну реалізації лота, а відповідно до протоколу №274934 проведення електронних торгів від 27 липня 2017 року, стартова ціна реалізації лоту була визначена в розмірі 805 590 грн., а відтак з урахуванням положень п. 2 Розділу V Порядку, особлива ставка учасників торгів не могла бути вищою за 80 590 000 грн. Доводи позивача з приводу даної обставини не впливають на законність проведення спірних торгів. Із змісту протоколу проведення електронних торгів від 27 липня 2017 року, вбачається, що при стартовій ціні продажу 805 590 гривень, ціновими пропозиціями учасниками торгів були 805 590 гривень учасника №4 та 821 701, 80 гривень учасника № 3. У зв`язку з тим, що визнаний організатором торгів переможець торгів №3 не здійснив протягом 10 днів оплату в розмірі 1 000 000 000.00 грн., переможцем торгів став учасник №4 - ТОВ «Рікое Україна», котрий запропонував в ході відкритих електронних торгів ціну 937 000 гривень.

В подальшому ТзОВ Рікое Україна отримало свідоцтво від 18 вересня 2017 року про право власності на нежитлове приміщення ремонтної майстерні і контрольно-пропускного пункту, що зареєстровано в реєстрі за №1170 приватним нотаріусом тернопільського районного нотаріального округу.

Посилання позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідач прийнявши особливу ставку, що перевищила стартову ціну у сто разів, чим порушив процедуру прилюдних торгів, не може бути підставою для скасування судового рішення, оскільки таке порушення не вплинули на результати торгів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження №51470392, не була і учасником проведення електронних торгів, спору між учасниками торгів і його переможцем не виникало, а тому доводи позивача про порушення процедури реалізації майна не свідчать про порушення її прав та законних інтересів.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2019 року у справі за № 607/10379/17 за позовом ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсними та скасування свідоцтва про придбання майна з торгів, спростовуючи доводи позивача на порушену процедуру реалізації майна за ціною визначеною суб`єктом оціночної діяльності, вказала, що такі доводи не свідчать про порушення прав та законних інтересів позивача і вони не вплинули на результати електронних торгів.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довела порушення норм закону під час проведення спірних електронних торгів, які вплинули чи могли вплинути на результат торгів, а також не довела порушення її прав і законних інтересів під час проведення спірних електронних торгів.

Підстави для визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів також відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскарженого рішення спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, до яких позивачем не долучено доказів про порушення його прав, а також обґрунтованим висновком суду першої інстанції за наслідком розгляду спору.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 15 березня 2021 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Хома М.В.

Судді: Щавурська Н.Б.