Справа № 309/3453/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" березня 2021 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Гичка О.Б.
при секретарі Бобіта Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в залі Іршавського районного суду Закарпатської області в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Хустський районний відділ державної міграційної служби України в Закарпатській області, про надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду дитини за кордон та про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька, -
ОСОБА_1 звернулася до Іршавського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Хустський районний відділ державної міграційної служби України в Закарпатській області, про надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду дитини за кордон та про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Хустського районного суду Закарпатської 23 січня 2017 року. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 12 квітня 2018 року позивачка вдруге вийшла заміж за ОСОБА_5 . З другим чоловіком вони працюють на заробітках у Чеській Республіці. На сьогоднішній день вони з чоловіком мають фінансову можливість та бажання забрати на літні канікули дітей з собою в Чеську Республіку на період літніх канікул. Однак для вивезення неповнолітніх дітей за кордон необхідна згода батька дітей. Позивачка не може вирішити дане питання без рішення суду з тих причин, що відповідач заходиться за межами України, і надати згоду на виготовлення проїзних документів на дітей не бажає.
Позивачка просить ухвалити рішення про надання їй дозволу на виготовлення документів для виїзду дітей за кордон, вивезення та виїзд в супроводі матері або уповноваженої нею особи за кордон малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди батька ОСОБА_2 .
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце, дату, і час розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду подала заяву, просить справу розглянути у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання 03.02.2021р., 26.02.2021р., 15.03.2021р. не з`являвся, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. До суду від відповідача не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані позивачем докази є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Представник третьої особи Хустського районного відділу державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
В судовому засіданні встановлено, що 24.07.2010 року сторони уклали шлюб. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 січня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження виданого Виконавчим комітетом Липецько-Полянської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 30 вересня 2016 року (а.с. 7), серія НОМЕР_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження виданого Виконавчим комітетом Липецько-Полянської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 15 жовтня 2010 року, серія НОМЕР_3 (а.с. 8). Згідно Свідоцтва про шлюб від 12 квітня 2018 року, серія НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Липецько-Полянської сільської ради Хустського району Закарпатської області, 12 квітня 2018 року позивачка повторно уклала шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 9). На даний час проживає з чоловіком на території Чеської Республіки. Діти проживають біля бабусі в с. Липецька Поляна, Хустського району, Закарпатської області. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітніх дітей від 11.12.2020 року (а.с. 12) проведеного комісією Виконавчого комітету Довжанської сільської ради Закарпатської області, будинок в якому проживають діти в хорошому стані, обладнаний всім необхідним, меблями, побутовою технікою, діти виховуються у спокійній обстановці, мати одружена з чоловіком який їх любить, ставиться до них дуже добре, допомагає фінансово, моральний клімат у сім`ї задовільний.
Відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом та повертатися в Україну гарантується.
Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року передбачає, що держави - учасниці поважають право дитини та їх батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвекції іншими правами.
Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Так, у відповідності до п.17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31 березня 1995 р. N 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, а згідно п.18 - оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов`язком батьків.
Зазначена конституційна норма конкретизується сімейним законодавством, а саме -Сімейним кодексом України, яким регламентує, крім іншого і особисті немайнові права і обов`язки батьків щодо дитини. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Сімейним кодексом України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Право на свободу пересування фізичної особи, виїзд за межі України, закріплене у ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років (далі - дитина), має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Правилами перетинання державного кордону громадянами України затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (із змінами і доповненнями) передбачено, що перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в інтересах малолітніх дітей буде надати їм дозвіл на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги є законним та обґрунтованими. Так як на думку суду, виїзд дітей за межі держави сприятиме розширенню їх світогляду, добре позначатиметься на духовному та інтелектуальному розвитку дітей як особистості. Будь-яких перешкод, які б негативно вплинули на здоров`я дітей, погіршення їх загального самопочуття, чи будь-яким іншим негативним чином вплинули на дітей судом не встановлено, а відповідачем не доведено.
Також діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Крім того, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування і відпочинку, керуючись інтересами дітей, з метою розширення кругозору та отримання вражень дітей від поїздки за кордон, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд за кордон малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди батька.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд приходить до висновку, що судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 грн., 80 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, так як позовні вимоги позивача задоволені.
Керуючись ст. 8 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Хустський районний відділ державної міграційної служби України в Закарпатській області, про надання дозволу на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду дитини за кордон та про надання дозволу на вивезення дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.
Надати дозвіл матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , на оформлення документів і тимчасовий виїзд за межі України громадян України, малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження виданого Виконавчим комітетом Липецько-Полянської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 30 вересня 2016 року, серія НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження виданого Виконавчим комітетом Липецько-Полянської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 15 жовтня 2010 року, серія НОМЕР_3 , а саме: до Чеської Республіки, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з дати набрання рішенням законної сили строком на 6 (шість) місяців.
Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Іршавський районний суд Закарпатської області).
Найменування сторін:
- позивач : ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 );
- відповідач : ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 );
- третя особа: Хустський районний відділ державної міграційної служби України в Закарпатській області.
Суддя Іршавського
районного суду : О. Б. Гичка