справа № 489/6209/16-ц
провадження №6/489/87/21
УХВАЛА

17 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі № 489/6209/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

Заявник через свого представника звернувся до суду із заявою про поворот виконання судового рішення, в якій просить суд здійснити поворот виконання рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» та в рахунок компенсації витрат виконавчого провадження та винагороди приватного виконавця Куліченка Д.О. грошових коштів в розмірі 12295,88 грн., про що видати відповідні виконавчі листи.

В обґрунтування заяви вказав, що заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.03.2017 задоволено позов ПАТ «ОТП Банк» та з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором кредиту № ML-400/158/2007 від 24.05.2007 в сумі 36695,03 дол. США, що станом на 02.07.2016 по курсу НБУ (24,8214) еквівалентно 910822,01 грн. та судовий збір у розмірі 13662,33 грн.

04.04.2017 на підставі заочного рішення суду було видано виконавчий лист, згідно якого приватним виконавцем Куліченком Д.О. було відкрито виконавче провадження № 60402288.

Згідно постанови приватного виконавця від 23.10.2019 було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 на всіх відкритих на його ім`я рахунках та у всіх банківських установах в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 40364,53 доларів США та 15028,56 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.11.2019 заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду. Рішенням суду від 16.10.2020 частково задоволено позов АТ «ОТП Банк», стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № ML-400/158/2007 від 24.05.2007, яка станом на 02.07.2016 складається із 29402,17 дол. США заборгованості по кредиту та 2119,98 дол. США процентів, всього 31522,15 дол. США, а також 11735,94 грн. судового збору. У іншій частині позовних вимог АТ «ОТП Банк» відмовлено.

Посилаючись на викладене та те, що після скасування заочного рішення від 15.03.2017, державний виконавець провів виконавчі дії, зокрема з рахунку відповідача, відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» було списано грошові кошти у сумі 12295,88 грн., заявник вважає, що стягнуті з нього грошові кошти за скасованим судовим рішенням підлягають поверненню.

04.01.2021 від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. надійшли пояснення щодо поданої заявником заяви, в якій останній зазначив, що стягнуті з рахунку боржника кошти у сумі 12295,88 грн. згідно статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» були розподілені наступним чином: 2490,65 грн. пішли на компенсацію витрат виконавчого провадження, не покритих авансовим внеском стягувача; 8918,05 грн. було перераховано стягувачу АТ «ОТП Банк»; а 891,81 грн. (10% від розміру заборгованості) склали винагороду приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої суми. При цьому, приватний виконавець зауважив, що приписами статті 444 ЦПК України передбачено саме поворот виконання рішення суду, а винагорода державного виконавця та витрати виконавчого провадження не є сумами, присудженими до стягнення з відповідача за рішенням суду. За такого, приватний виконавець вважає, що заява підлягає частковому задоволенню шляхом повернення заявнику грошових коштів, присуджених за рішенням суду, яке в подальшому було скасовано, а саме у розмірі 8918,05 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.01.2020 заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Того ж дня ухвалою суду у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. витребувано виписки про рух коштів за його рахунком із зазначенням операцій щодо зарахування списаних з рахунку ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 12295,88 грн. у період з 11.11.2019 по 29.11.2019.

Ухвалою суду від 10.06.2020 було зупинено провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду цивільної справи № 489/6209/16-ц (провадження № 2/489/1040/2) за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та набрання законної сили судовим рішенням по справі.

Ухвалою суду від 18.12.2020 поновлено провадження у вказаній справі.

У судове засідання, призначене на 11.03.2021 учасники не з`явились, хоча належно повідомлені про розгляд справи.

Від представника АТ «ОТП Банк» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні заяви просила відмовити, врахувавши рішення від 16.10.2020, яким частково стягнуто з боржника на його користь кредитну заборгованість.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 489/6209/16-ц, дійшов наступного.

15.03.2017 Ленінським районним судом міста Миколаєва ухвалено заочне рішення, відповідно до якого ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» стягнуто заборгованість за договором кредиту № ML-400/158/2007 від 24.05.2007 в сумі 36695,03 дол. США, що станом на 02.07.2016 по курсу НБУ (24,8214) еквівалентно 910822,01 грн. та судовий збір у розмірі 13662,33 грн. (а.с.68-70 т.1).

На виконання вказаного судового рішення за заявою ПАТ «ОТП Банк» Ленінським районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист за № 489/6209/16-ц відносно ОСОБА_1 , який пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю Куліченку Д.О., виконавче провадження за якими було відкрито 23.10.2019 (а.с.74 т. 1, 26, 27 т. 2).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.11.2019 заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду (а.с.166-168 т. 1). Рішенням суду від 16.10.2020 частково задоволено позов АТ «ОТП Банк», стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № ML-400/158/2007 від 24.05.2007, яка станом на 02.07.2016 складається із 29402,17 дол. США заборгованості по кредиту та 2119,98 дол. США процентів, всього 31522,15 дол. США, а також 11735,94 грн. судового збору. У іншій частині позовних вимог АТ «ОТП Банк» відмовлено (а.с.248-255 т. 1).

Проте в ході здійснення виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 6 т. 2), та вже після постановлення ухвали суду від 08.11.2019, якою скасовано заочне рішення від 15.03.2017, в результаті проведених виконавчих дій 11.11.2019 з картки боржника списано 12295,88 грн. на депозитний рахунок приватного виконавця, що підтверджено меморіальним ордером від 11.11.2019, отримувачем в якому зазначено приватного виконавця Куліченка Д.О. (а.с. 10, 30 т. 2).

Згідно рахунку-розподілу № 60402288 стягнуті з рахунку боржника кошти у сумі 12295,88 грн. були розподілені наступним чином: 2490,65 грн. пішли на компенсацію витрат виконавчого провадження, не покритих авансовим внеском стягувача; 8918,05 грн. було перераховано стягувачу АТ «ОТП Банк»; а 891,81 грн. (10% від розміру заборгованості) склали винагороду приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої суми (а.с.32 т. 2).

Із постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.11.2019 вбачається, що виконавче провадження закінчено на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із скасуванням ухвалою від 08.11.2019 заочного рішення від 15.03.2017 (а.с. 37 т. 2).

Наявними у справі доказами також підтверджується, що платіжним дорученням № 1540 від 12.11.2019 приватний виконавець Куліченко Д.О. перерахував на користь АТ «ОТП Банк» 8918,05 грн. Призначенням платежу вказано: сума коштів, яка підлягає перерахуванню стягувану по боржнику ОСОБА_1 , виконавче провадження № 60402288 (а.с.37 т.2).

Стаття 444 ЦПК України визначає порядок розгляду заяви про поворот виконання рішення та містить вичерпний перелік підстав для задоволення заяви про поворот виконання рішення.

Частиною другої наведеної статті передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Зі змісту зазначеної норми цивільного процесуального права вбачається, що обов`язок повернути отримані кошти може бути покладено на позивача по справі лише у разі ухвалення остаточного судового рішення, яке свідчить про безпідставність отримання позивачем цих коштів.

Згідно частини п`ятої статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Відповідно до положень статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача або стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із частиною першою, третьою статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Частиною сьомою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Водночас, згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 вказаного Закону закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18) та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

З огляду на неведені положення закону та встановлені обставини, які свідчать про остаточне ухвалення судом судового рішення про задоволення вимог у меншому розмірі, що відповідає частині другій статті 444 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про поворот судового рішення шляхом стягнення з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 коштів розмірі 8918,05 грн., розмір яких відповідає розміру заборгованості, стягнутої 11.11.2019 приватним виконавцем за виконавчим документом.

Підстави для задоволення вимог в іншій частині вимог відсутні, оскільки витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця не входять до суми стягнення за виконавчим документом суду, а тому до них не можуть бути застосовані норми ЦПК України про поворот виконання судового рішення.

Керуючись статтями 353, 444 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду по цивільній справі № 489/6209/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Допустити поворот виконання заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.03.2017 по справі № 489/6209/16-ц .

Стягнути з Т акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8918,05 грн. (вісім тисяч дев`ятсот вісімнадцять гривен п`ять копійок), які були стягнуті відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.03.2017 по справі № 489/6209/16-ц.

У іншій частині вимог заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складно 17.03.2021.

Суддя І.В.Коваленко