Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.03.2021 Справа №607/22074/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У. А.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2001 року вона проживає в даній квартирі разом зі своїми дітьми, яка була надана їй на підставі усного розпорядження тодішнього голови колгоспу «Перше травня» ОСОБА_4 , оскільки у позивача на той час народився син, власного житла вона не мала, а дана квартира була вільна. В подальшому колгосп було ліквідовано, однак позивач і надалі проживала в даній квартирі зі своїми дітьми. По даний час право власності на дану квартиру не було ні за ким зареєстровано в установленому законом порядку. Позивач добросовісно володіє зазначеною квартирою, проживає в квартирі протягом 19 років постійно, однак в неї відсутні будь-які правовстановлюючі документи на вказану квартиру, а тому, відповідно до вимог ст.344 ЦК України, просить суд набути право власності на дане майно.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 , однак постійно проживає без реєстрації з 2001 року з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_3 , про що свідчить акт опитування свідків від 09.12.2020.

Крім цього, на запит щодо інформації про ОСОБА_2 з приводу приватизації квартири АДРЕСА_1 , Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області відповіддю від 14.12.2020 за № 71/2 повідомила, що інформація стосовно підстави вселення ОСОБА_2 в дану квартиру відсутня, оскільки на момент вселення, житловий будинок перебував на балансі колгоспу «Перше травня».

Також, на запит до ВАТ «Тернопільобленерго» 09.02.2021 № 1158/30 надано інформацію стосовно того, що Тернопільський (с) РЕМ ВАТ «Тернопільобленерго» надавав послуги з електропостачання за адресою: АДРЕСА_3 та в період з 03.12.2001 по 31.12.2018 отримувачем послуг з електропостачання за даної адресою являлася ОСОБА_2 .

Згідно технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) № НОМЕР_1 у будинку квартирного типу (гуртожитку) по АДРЕСА_4 , виготовленого 20.10.2020 ФОП ОСОБА_7 вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 .

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 надала суду показання про те, що ОСОБА_2 з 2001 року проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок перебував на балансі колгоспу «Перше травня», однак в подальшому був ліквідований та перейшов на баланс сільської ради.

Судом з`ясовано, що по даний час державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 , не проведена.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Відповідно до роз`яснень викладених п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 добросовісно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , та була поселена у зазначене житло у встановленому законом порядку.

Також, позивач відкрито і безперервно володіла цим нерухомим майном більше десяти років, не вживала жодних заходів, спрямованих на приховування факту володіння майном.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та проаналізувавши встановленні обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 добросовісно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 та продовжує відкрито, безперервно володіти нею більше 10 років, а тому, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, набула право власності на це майно.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 283, 284, 352-355 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Задовольнити позов ОСОБА_2 до Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на квартиру.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Білецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, місцезнаходження: с. В.Глибочок вул. Середній десяток, 12, .

Рішення суду складено та підписано 05 березня 2021 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко