Дата документу 25.02.2021
Справа № 334/6006/20
Провадження № 2/334/821/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Козлової Н.Ю., при секретарі Зоріній С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання договору дійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у жовтні 2020 року звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, ОСОБА_2 у якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 18 березня 1996 року, встановити факт родинних відносин, визнати за позивачем право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер :04:009:0233 за цією ж адресою.

Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача, просила вимоги задовольнити.

Представник відповідача, Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської Ради звернулась до суду з заявою у якій просить справу розглянути без її участі, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, заперечень на позовну заяву не надала.

Відповідач, ОСОБА_2 , до суду не з`явився, заперечень проти позову не надав, був повідомлений про дату слухання справи у встановленому законом порядку.

Зазначені обставини в силу ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі, без фіксації судового процесу.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_4 . Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.07.2019 року. Факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 17.07.1967 року. Копії вказаних документів додані до позовної заяви. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0, 1000 га, кадастровий номер :04:009:0233 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 залишив заповіт на користь позивача. Після смерті ОСОБА_4 , право на спадкування за заповітом отримали: позивач та його мати, ОСОБА_3 (право на спадкування обов`язкової частки у спадщині).

Судом встановлено, що в порядку ст. 1268 ЦК України, як спадкоємиця за законом, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла лише ОСОБА_3 , яка на день смерті чоловіка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , спільно з ОСОБА_4 , в нотаріальну контору з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка вона не зверталась. Позивач був зареєстрований на час смерті батька за іншою адресою, заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька до нотаріальної контори не подавав, отже, спадщину після смерті батька, як спадкоємець за заповітом не прийняв. Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 його по батькові зазначено як ОСОБА_5 , а відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу як ОСОБА_6 , тому позивач звернувся до суду з вимогою про встановлення факту родинних відносин між батьком та матір`ю позивача. Судом цей факт встановлено оскільки його підтверджено документально та поясненнями свідка ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача, ОСОБА_3 .

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 04.02.2020 року. Факт родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 від 17.07.1967 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0, 1000 га, кадастровий номер :04:009:0233 за цією ж адресою. Зазначену спадщину ОСОБА_3 як спадкоємиця за законом прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка, ОСОБА_4 . Заповіту ОСОБА_3 не залишила. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_3 , копія справи надіслана Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її син, позивач у справі, який спадщину у встановленому законом порядку своєчасно прийняв.

Судом встановлено, що позивач не має можливості у позасудовому порядку оформити спадщину після смерті матері на жилий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2020 року, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 з підстав належності майна спадкодавцю на підставі біржової угоди та розбіжностях у написанні по батькові позивача. Обраний позивачем спосіб захисту є вірним і дає можливість з урахуванням зібраних у справі доказів відновити його права.

Відповідно ст. 4 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу будинку, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», в редакції Закону № 2932-12 від 26.01.93, товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Статтею 15 Закону України «Про товарні біржі» визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

За положеннями ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

На підставі ч. 2 ст. 47 ЦК суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна зі сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, в тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов`язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 28 квітня 1978р. № 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна».

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.

Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних, що дає суду всі підстави для ухвалення рішення на користь позивача, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. 4, 10, 11, 13, 16 ЦК України, 247,258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя, ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання договору дійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 від 18 березня 1996 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та зареєстрований товарною Біржею «Правобережна» за № Н--054.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що мати позивача, ОСОБА_3 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_2 , доводилась дружиною батьку позивача, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті останнього.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_3 , яка прийняла але не оформила спадщину після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловіка ОСОБА_4 , за яким на підставі договору купівлі- продажу № Н--054 від 18 березня 1996 року, товарною Біржею «Правобережна», зареєстровано право власності на вказаний будинок.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер :04:009:0233 за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), в порядку спадкування за законом після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері, ОСОБА_3 , яка прийняла але не оформила спадщину після смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловіка ОСОБА_4 , за яким на підставі державного акту про право приватної власності серії ЗП 24-000049 від 02 грудня 1996 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Ю.Козлова