Номер провадження: 22-ц/813/8381/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

представника ОСОБА_1 і ОСОБА_2 адвоката Царенка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міського центру «Благоустрій» м. Білгород-Дністровський Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Міського центру «Благоустрій» про стягнення збитків,

встановив:

26.12.2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Міського центру (далі МЦ) «Благоустрій» про стягнення матеріальної та моральної шкоди та просили суд: стягнути з відповідача на користь позивачів матеріальну шкоду, а саме: суму вартості відновлювального ремонту авто у розмірі 149 050,98 грн., та суму послуг евакуатора у розмір 2 500 грн.; моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. та судові витрати: витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн. та витрати на залучення експерта у сумі 2700 грн.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 19.07.2019 року, керуючи на законній підставі автомобілем BMW Х6, 2010 року випуску, (реєстраційний номерний знак (далі - р.н.з.) НОМЕР_1 , чоловік власника вказаного транспортного засобу (далі - т.з.) ОСОБА_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з незадовільним станом кріплення люку оглядового колодязя, системи водовідведення на проїзній частині по АДРЕСА_1 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), внаслідок чого вказаний т.з. отримав механічні пошкодження.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2019 року по справі № 495/8560/19 ОСОБА_3 , працюючого в МЦ «Благоустрій», було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі КУпАП).

Згідно звіту оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля BMW Х6, 2010 року, р.н.з. НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту вказаного т.з., пошкодженого внаслідок ДТП, станом на дату оцінки складає 149 050,98 грн.

Внаслідок ДТП, позивачі були змушені транспортувати т.з. з місця пригоди на евакуаторі, у зв`язку з чим було сплачено витрати в розмірі 2 500 грн.

Посилаючись на те, що з вини відповідача спричинена матеріальна шкода позивачам, останні просили суд стягнути матеріальну шкоду у розмірі 149 050,98 грн. Крім того, позивачі просили про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. та відшкодувати на їх користь судові витрати у розмірі 7 700,00 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були задоволені частково.

Стягнуто з МЦ «Благоустрій» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 154 250,98 грн., з яких 149050,98 грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля, 2700 грн. витрати, понесені за проведення експертизи та 2500 грн. витрати, понесені за проведення незалежної оцінки для визначення вартості розміру матеріального збитку.

Стягнуто з МЦ «Благоустрій» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Стягнуто з МЦ Благоустрій» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник МЦ «Благоустрій» ставить питання про скасування рішення суду, та ухвалення нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник позивачів надав суду відзив на апеляційну скаргу МЦ «Благоустрій», в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.145-151).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи питання по часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що, будучи відповідальною посадовою особою МЦ «Благоустрій», 19.07.2019 року ОСОБА_3 допустив незадовільний стан кріплення люку оглядового колодязя, системи водовідведення на проїзній частині по АДРЕСА_1 , не застосував своєчасні заходи по огородженню та позначенню дорожніми знаками небезпечну ділянку, що призвело до скоєння ДТП, внаслідок чого автомобіль BMW д/з НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, чим порушив п.1.5. ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст. 140 КУпАП.

У зв`язку з цим, постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. на користь держави. У наведеній вище постанові зазначено, що в діях ОСОБА_3 присутні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП, а саме порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинили створення аварійної обстановки або пошкодження транспортних засобів, вантажів, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна (а.с.6). Вказана постанова суду не оскаржена та набрала законної сили.

У зв`язку з цим, та у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 19.02.2009 року № 641-V «Про реорганізацію Білгород-Дністровського КП «Спецкомбінат» та МЦ «Благоустрій» було затверджено статут МЦ «Благоустрій» та рішенням Білгород-Дністровської міської ради від 03.12.2009 року № 896-V було внесено зміни до затвердженого статуту, що підтверджується інформацією, наданою виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради у листі № 02/58-24-4326/1972 від 12.08.2019 року. Одним із основних видів діяльності МЦ «Благоустрій» є дорожньо-експлуатаційне обслуговування міських шляхів (а.с.7).

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги відповідь виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради за № 02/15-22-286/128 від 19.01.2021 року, в якій зазначено, що дороги, розташовані по вул. Першотравнева та по вул. Єврейська м. Білгород-Дністровська Одеської області не знаходяться на балансі МЦ «Благоустрій» (а.с.134).

З цих підстав, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Згідно квитанції, код № 1708-3542-9137-5618 позивач ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_4 витрати по проведенню незалежної оцінки для визначення вартості розміру матеріального збитку, завданого внаслідок пошкоджень автомобіля BMW д/з НОМЕР_1 , в розмірі 2 700 грн. (а.с.34).

У відповідності до Звіту № 1907/19 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля BMW Х6, р.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, вартість відновлювального ремонту об`єкта оцінки автомобіля BMW Х6, 2010 року, р.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату оцінки становить 149 050,98 грн. (а.с.11-17).

Крім того, транспортний засіб BMW Х6, р.н.з. НОМЕР_1 з місця ДТП було транспортовано на евакуаторі, внаслідок чого позивачам довелось понести додаткові витрати з послуг евакуатора у сумі 2 500 грн., що підтверджується відповідною копією квитанції (а.с.34).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться в їх віданні.

Згідно п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі Єдині правила) власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані:

своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху;

постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух;

вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху;

відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо ДТП сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів.

Крім того, статтею 9 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить:

розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів;

забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях;

термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

За змістом ч. 1 ст. 16, ст. 17 та ст. 19 Закону України «Про автомобільні дороги», вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. До основних обов`язків органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць та доріг міст та інших населених пунктів, зокрема, належить організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів за встановленим для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами.

Суд правильно виходив із того, що згідно до п. 2 Єдиних правил ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Відповідно до рішення Білгород-Дністровської міської ради «Про внесення змін до статуту міського центру «Благоустрій» від 03.12.2019 року, МЦ «Благоустрій» створений міською радою відповідно до Господарського, Цивільного кодексів України, Закону України «Про місцеве самоврядування» шляхом приєднання «Білгород-Дністровського спеціалізованого монтажно-експлуатаційного управління» та КП «Спецкомбінат» до МЦ «Благоустрій».

З огляду на викладені обставини, та враховуючи, що за змістом ч. 3 ст. 14 і ч. 1 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про те, що водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху, що передбачено також ч. 1 ст. 22 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому повинна бути наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювана шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність протиправної поведінки, 2) факт понесення збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди збитками, 4) вини.

За таких обставин, та враховуючи, що протиправна поведінка та вина керівника відповідача доведена Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.11.2019 року, наявність збитків та їх розмір визначений у відповідності до Звіту № 1907/19 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля BMW Х6, р.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди із нанесенням ушкоджень саме транспортному засобу BMW Х6, р.н.з. НОМЕР_1 також встановлено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в частині стягнення з МЦ «Благоустрій» матеріальної шкоди у розмірі 149 050,98 грн., витрат на послуги евакуатора в розмірі 2500 грн., на залучення експерта з визначення оцінки вартості матеріальних збитків в розмірі 2700 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині і обгрунтовано стягнув моральну шкоду в сумі 2 000 грн. на користь власника т.з. ОСОБА_1 , а також на користь обох позивачів - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. (а.с.39-44).

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що постанова суду від 04.11.2019 року, якою визнано винними працівника МЦ «Благоустрій» ОСОБА_3 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, є незаконною, є безпідставними так як вказана постанова суду набрала законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у даній адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, про що вказано вище.

Саме в цій постанові суду мова йде про те, що відповідальна особа « ОСОБА_5 » ОСОБА_3 допустив незадовільний стан кріплення люку оглядового колодязя, системи водовідведення на проїзній частині по вул. Першотравнева, навпроти будинку № 19 у м. Білгород-Дністровському, не застосував своєчасні заходи по огородженню та позначення дорожніми знаками небезпечну ділянку, що призвело до скоєння ДТП, внаслідок чого автомобіль BMW Х6, р.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , та яким в момент скоєння ДТП керував позивач ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув з відповідача на користь позивачів не суму матеріального збитку, який складає 95 002,12 грн., а суму відновлювального ремонту вказаного т.з., який складає 149 050,98 грн., оскільки при вирішенні питання про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, власнику т.з. відшкодовується саме сума відновлювального ремонту.

Такі правові позиції містяться в постанові Верховного Суду у справі № 755/7666/19, провадження № 61-10010св20.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Міського центру «Благоустрій» м. Білгород-Дністровський Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено після відзиву судді Сегеди С.М. із відпустки - 18 січня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра