ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Черкаси

Справа № 712/3165/20
Провадження № 22-ц/821/82/21
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, індексації щомісячного розміру аліментних платежів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на дітей,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, індексації щомісячного розміру аліментних платежів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на дітей.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 04.06.2005, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.06.2019 року розірвано.

Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також відповідач усиновив її старшого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20 жовтня 2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 26 липня 2017 року.

У травні 2019 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення заборгованості по аліментам та суми пені з урахуванням індексації.

Після подання даного позову ОСОБА_2 , з метою уникнення кримінальної відповідальності та з метою врегулювання спору в позасудовому порядку, уклав договір дарування частини квартири на дітей в рахунок погашення заборгованості по аліментах, пені та індексації за вказаним позовом.

Після оформлення нотаріально посвідченого договору дарування нею було відкликано позов.

Відповідач повернувся проживати в дану квартиру та почав вчиняти насильство над нею та дітьми. Після цього вона подала до виконавчої служби на виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з відповідача, починаючи з травня 2019 року.

Борг за період з 22.05.2019 по 01.10.2019 року виплачено. Самостійно він не сплачував аліменти з 2017 року по 2019 рік, допомоги майже не надавав, участі у додаткових витратах майже не приймав. Фактично відповідач вижив з квартири її та дітей і вона змушена винаймати квартиру.

Постільки у тексті договору дарування не міститься застереження щодо зобов`язання ОСОБА_1 не стягувати в подальшому, після укладення договору аліментів на утримання дітей за рішенням суду, а відповідач подав позовну заяву про скасування договору дарування квартири, вважає, що заборгованість відповідача становить за період з 26.07.2017 року по 01.05.2019 року в сумі 105 807 грн. Також просить стягнути за даний період пеню в сумі 323847,10 грн. та індексацію в сумі 2898,62 грн., а всього 432 552,72 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивоване тим, що судом достовірно встановлено, що позивач відкликала виконавчий лист в зв`язку з укладенням договору дарування квартири в рахунок погашення заборгованості по аліментам.

Після укладення договору дарування квартири, позивач 27.08.2019 року звернулася до Соснівського віділу ДВС м. Черкаси з заявою про примусове виконання рішення суду по стягненню аліментів. В заяві стягувач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача аліменти починаючи з 22.05.2019 року, тобто після укладення договору дарування квартири.

Таким чином, твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості за рішенням суду станом на 22.05.2019 року не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.10.2020 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що судом не враховано встановлений в судовому засіданні факт, що між позивачем та відповідачем, в порядку вирішення досудово і позасудових спірних питань при розлученні ще з 2017 року і з травня 2019 року можливого поділу майна подружжя та боргів подружжя було декілька домовленостей, які не були відповідачем ані дотримані, ані виконані.

Указує, що заява від 13.05.2019 про повернення виконавчого документа у зв`язку з запропонованою боржником угодою, не має нічого спільного із договором дарування квартири від 21.05.2019.

Судом не враховано декларативний характер заяви від 21.05.2019 та того, що ця заява взагалі не містить посилання на будь-яку угоду, а лише містить намір відмови стягувача від стягнення заборгованості по пені та аліментах, що стягуються з батька ОСОБА_2 на утримання дітей, яка утворилася станом на 21.05.2019 лише у разі не оскаржуваного набуття синами права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначає, що за характером цієї заяви, у разі оскарження права власності дітей на майно є підстави стягнення визнаного ОСОБА_2 боргу по аліментах станом на 21.05.2019. Вказаним обставинам суд оцінки не надав.

Також вказує, що відповідач її з дітьми виселив без правової підстави з квартири на вулицю, і з березня 2020 року вона з дітьми винаймає квартиру, а відповідач оскаржує договір дарування квартири від 21.05.2019.

Крім того, суд достовірно встановивши, що за виконавчим листом Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/9401/17 існував обов`язок відповідача сплати аліментів з дня винесення рішення суду, суд залишив без уваги той факт, що заборгованість по аліментах існувала протягом 2017-2020 років і була погашена лише у березні 2020 року у розмірі, визначеному за період з 22.05.2019 по 01.10.2019, а за період з 26.07.2017 по 21.05.2019 заборгованість по аліментах, враховуючи оспорювання права власності дітей, ДВС стягнута так і не була.

Скаржник вважає, що вказані кошти є коштами дітей і в будь-якому разі мають бути сплачені відповідачем дітям.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 26 січня 2021 року, представник відповідача вказує, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про суть поданої позивачкою заяви від 21.05.2019 та її наслідки для учасників даної справи, адже з її тексту чітко вбачається те, що ОСОБА_1 відмовилася від будь яких претензій до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , а той в свою чергу подарував власну квартиру дітям.

Вважають рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, тому підстав для його скасування чи зміни немає.

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2021 року відкрито провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року справу призначено до розгляду на 03 березня 2021 року на 08 год. 30 хв. з повідомлення учасників процесу, відкладено до 18.03.2021 за клопотанням позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Сторони перебували у шлюбі з 04.06.2005 року, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.06.2019 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей.

20.10.2017 року з відповідача, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей в розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 26.07.2017 року.

Позивач в судовому зсіданні посилалася на те, що відповідач вказане рішення суду не виконує, тому має заборгованість, яка підтверджується розрахунками заборгованості по аліментах.

Однак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на виконанні Соснівського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції перебувало виконавче провадження № 59010670 від 24.10.2017 року.

Постановою державного виконавця від 13.05.2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі заяви ОСОБА_1 .

Досліджуючи заяву подану ОСОБА_1 до державного виконавця, судом встановлено, що заявник зазначає «У зв`язку з запропонованою боржником угодою щодо погашення пені по аліментах та заборгованості по аліментах шляхом надання в дар дітям квартири прошу повернути виконавчий лист без виконання».

В заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компетентних органів від 21.05.2019 року, яка зареєстрована приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. за № 4707, 4708 зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого тиску, розуміючи значення своїх дій, підтверджує, що у зв`язку з набуттям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вона відмовляється від стягнення заборгованості по пені та аліментах, що стягуються з батька ОСОБА_2 на утримання дітей, яка утворилась станом на 21.05.2019 року (а.с. 59 т. 1).

21.05.2019 року укладено договір дарування квартири, яким ОСОБА_2 подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по Ѕ частині. Даний договір підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 4699 (а.с. 74-77 т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За правилами ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відмовляючи в позові, суд встановивши, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті аліментів, відмовив позивачу в задоволенні позову.

Зокрема судом було встановлено, що згідно постанови державного виконавця від 13.05.2019, виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з надходженням до Соснівського ВДВС міста Черкаси ГТУЮ у Черкаській області заяви стягувача про повернення виконавчого документу.

Крім того, як вбачається з заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до компетентних органів від 21.05.2019 року, яка зареєстрована приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. за № 4707, 4708 зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого тиску, розуміючи значення своїх дій, підтверджує, що у зв`язку з набуттям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , вона відмовляється від стягнення заборгованості по пені та аліментах, що стягуються з батька ОСОБА_2 на утримання дітей, яка утворилась станом на 21.05.2019 року (а.с. 59 т. 1).

21.05.2019 року укладено договір дарування квартири, яким ОСОБА_2 подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по Ѕ частині. Даний договір підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 4699 (а.с. 74-77 т. 1)

Отже, місцевим судом було достовірно встановлено, що позивач відкликала виконавчий лист у зв`язку з укладенням договору дарування квартири в рахунок погашення заборгованості по аліментам.

Після того, як був укладений договір дарування квартири, позивач 27.08.2019 звернулася до Соснівського відділу ДВС з заявою про примусове виконання рішення суду по стягненню аліментів. В заяві ОСОБА_1 просила стягнути аліменти з відповідача, починаючи з 22.05.2019, тобто після укладення договору дарування.

Доводи скаржника, що судом не враховано декларативний характер заяви від 21.05.2019 та того, що ця заява взагалі не містить посилання на будь-яку угоду, а лише містить намір відмови стягувача від стягнення заборгованості по пені та аліментах, що стягуються з батька ОСОБА_2 на утримання дітей, яка утворилася станом на 21.05.2019 лише у разі не оскаржуваного набуття синами права власності на квартиру АДРЕСА_1 , не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, та з пояснень сторін у справі встановлено, що між ними була домовленість, з приводу того, що відповідач в рахунок заборгованості по аліментах, яка виникла за період з 26.07.2017 по 01.05.2019, подарує синам вказану квартиру, і позивач з цією пропозицією погодилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той з батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності заборгованості по аліментах ОСОБА_2 . Більше того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , починаючи з 22.05.2019 сплачує аліменти на утримання дітей та заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши всі обставини справи, колегія суддів висновує, що сторони досягли згоди щодо порядку відшкодування відповідачем заборгованості по аліментах, а для цього вчинили певний обсяг дій саме взамін відмови від стягнення заборгованості по аліментах та пені, уклавши договір дарування квартири.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно, всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, індексації щомісячного розміру аліментних платежів та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на дітей, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: