Справа № 152/885/20
Провадження № 22-ц/801/580/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Соколовська Т. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуСправа № 152/885/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Файчук Я. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах і від імені якої діє адвокат Хейніс Олександр Григорович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Соколовська Т. О., повний текст рішення складено 03 грудня 2020 року, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах і від імені якої діє адвокат Хейніс О. Г., звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за період з 23.05.2016 по 04.01.2019 в сумі 12646,52 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту становить 5455,32 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 331,73 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією 1065 грн.,; заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею 5644,47 грн; за вчинення виконавчого напису 150 гривень.

Позивач, вважає, що при вчинені виконавчого напису, нотаріус порушив процедуру вчинення виконавчого напису та не перевірив безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а тому вказаний виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. 13 листопада 2019 року за № 11993 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №402/7131ECLKAPS від 03.12.2013, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 за період з 23 травня 2016 року по 04 січня 2019 року в сумі 12646 (дванадцять тисяч шістсот сорок шість) гривень 52 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 5455,32 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами - 331,73 грн., заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією 1065 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею 5644,47 грн; за вчинення виконавчого напису - 150 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису порушено процедуру вчинення виконавчого напису, не перевірено безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, вчинено виконавчий напис поза межами строків, встановлених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», а тому виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. 13 листопада 2019 року за № 11993 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу (пошта) №402/7131ECLKAPS від 03.12.2013, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 в сумі 12646,52 грн. підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на надання правничої допомоги в сумі 10 000 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу ухвалено з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне :

-послуги наданні адвокатом позивачу в частині представництва інтересів останнього в суді першої інстанції вартістю 5000 грн фактично не надавались, адже справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження у відсутності представника позивача, а відтак представництво інтересів позивача в суді першої інстанції фактично не здійснювалось та не надавалось;

-позивачем, разом з першою заявою по суті спору не надано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який не містить в собі кількість витраченого адвокатом часу по кожному із виду робіт необхідних для надання правничої допомоги;

-розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із ціною та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

-справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних.

У судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення матеріально правових вимог в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу в повній мірі не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Позивачем було укладено договір про надання правової допомоги від 22 червня 2020 року з адвокатом Хейнісом О.Г., що підтверджується копією договору та ордером серії ВН № 148773 від 11 серпня 2020 року /а. с. 43 45, 48 49/.

Адвокатом ОСОБА_2 згідно з договором про надання правової допомоги від 22 червня 2020 року, та описом виконаних робіт по справі визначено вартість послуг в обсязі 10000 грн. /а. с. 14, 45/.

Адвокатом Хейнісом О.Г. до клопотання про компенсацію витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи долучено копії прибуткових ордерів № 22/06/20 від 22 червня 2020 року та №10/07/20 від 10 липня 2020 року, із яких вбачається, що ОСОБА_1 сплатила адвокату Хейніс О. Г. гонорар в сумі 10000 грн. /а. с. 46, 47/.

Суд першої інстанції розподіляючи судові витрати на правничу допомогу, виходив з того, що позивачем доведено розмір витрат на правничу допомогу, а відтак наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн., оскільки відповідач ТОВ «Фінансова компанія управління активами» клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами не заявляло.

Однак, зазначений висновок суду першої інстанції зроблений з порушенням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів враховує те, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 01 грудня 2021 року, тобто до ухвалення рішення у справі, подано засобами поштового зв`язку до місцевого суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу /а. с. 167/. Зазначене клопотання надійшло до місцевого суду 07 грудня 2020 року, тобто після ухвалення рішення у справі судом першої інстанції і воно не було взято до уваги судом першої інстанції при розподілі судових витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу частково доводи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з огляду на наступне.

Колегія суддів враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат позивачем понесено наступні судові витрати : в суді першої інстанції 10 000 грн витрати на професійну правничу допомогу (надання усних консультацій клієнту 1000 грн; підготовка та направлення адвокатських запитів 1000 грн; підготовка та написання позовної заяви, підготовка додатків до позовної заяви 3000 грн; представництво інтересів у суді першої інстанції 5000 грн) /а. с. 107-108/.

Проте, послуги наданні адвокатом позивачу в частині представництва інтересів останнього в суді першої інстанції вартістю 5000 грн фактично не надавались, адже справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження у відсутності представника позивача, а відтак представництво інтересів позивача в суді першої інстанції фактично не здійснювалось та не надавалось, а тому суд приймає до уваги аргументи апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в цій частині.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає співмірною у цій справі компенсацію вартості виконаної роботи лише у сумі 5000,00 грн, з урахуванням, зокрема, складності справи, обсягу наданих у цьому випадку адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до розгляду у суді першої інстанції. Зазначена сума адвокатських витрат є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи у суді першої інстанції, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг.

Натомість посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем, разом з першою заявою по суті спору не надано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який не містить в собі кількість витраченого адвокатом часу по кожному із виду робіт необхідних для надання правничої допомоги, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для відмови в стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки інший розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн є доведеним.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу слід змінити, стягнувши з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.