Справа №611/422/21
Провадження №2/611/133/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря - Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Грушуваська сільська рада Барвінківського району Харківської області, про визнання припиненим трудового договору,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про визнання припиненим трудового договору.

В обґрунтування позову зазначила, що 01 лютого 1998 року вона прийнята на посаду землевпорядника у Грушуваській сільській раді Барвінківського району Харківської області, згідно розпорядження голови сільської ради від 01 лютого 1998 року №4. Як вказує позивач, 15 червня 2010 року рішенням ХХХVIII сесії Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області V скликання за №258 її обрано секретарем сільської ради та покладено обов`язки секретаря виконавчого комітету сільської ради на постійній основі. Проте, роботодавцем помилково не видано ані розпорядження, ані внесено відповідного запису до трудової книжки про припинення трудового договору на посаді спеціаліста (землевпорядника) Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області в зв`язку з переходом на виборну посаду 15 червня 2010 року згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Як вказує ОСОБА_1 , у подальшому її декілька раз переобирали на посаду секретаря сільської ради у відповідності до рішення І сесії Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області VII скликання від 10 листопада 2015 року за №3 - VII, повноваження як секретаря сільської ради були припиненні з 27 листопада 2020 року, про що видано розпорядження сільського голови від 27 листопада 2020 року за №11.

14 січня 2021 року позивач звернулася із заявою щодо внесення змін (виправлень) у трудову книжку, проте Барвінківська міська рада Ізюмського району Харківської області як правонаступник Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області не має можливості внести пропущений у 2010 році запис про звільнення її з посади спеціаліста землевпорядника.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що Барвінківська міська рада Ізюмського району Харківської області на теперішній час не визнає факту припинення трудового договору Грушуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області, враховуючи що це призводить до позбавлення її права на збереження середньої заробітної плати на час працевлаштування, просить визнати припиненим 15 червня 2010 року трудовий договір між ОСОБА_1 та Грушуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області за посадою спеціаліста (землевпорядника) Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України - у зв`язку із переходом на виборну посаду секретаря Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області.

Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 28 червня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження.

21 липня 2021 року представником Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області у строк встановлений судом подано відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, в якому вказав, що 01 лютого 1998 року між ОСОБА_1 та Грушуваською сільською радою, як юридичною особою - роботодавцем, від імені якого діяв сільський голова Кобченко К.Г., з позивачем було укладено безстроковий трудовий договір. В подальшому, 15 червня 2010 року позивач була обрана на посаду секретаря Грушуваської сільської ради та приступила до виконання своїх обов`язків. Розпорядження сільського голови Грушуваської сільської ради від 15 червня 2010 року №1К «Про звільнення від обов`язків спеціаліста (землевпорядника) з 01 лютого 2010 року по 15 червня 2010 року не здійснювався. Натомість, позивач в період з 01 лютого 1998 року по 27 листопада 2020 року користувалася своїм правом на щорічну відпустку. При цьому, обчислення стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, у період 2010-2020 років здійснювалося від дати укладення безстрокового трудового договору, а саме від 01 лютого 1998 року. Так, у 2011 році позивач скористувалася правом на щорічну відпустку за період роботи з 01 лютого 2010 року по 31 січня 2011 року, що підтверджується копією особової картки. Таким чином, як вказує представник відповідача, виходячи з фактичних обставин, що мало місце переведення працівника з посади спеціаліста (землевпорядника) Грушуваської сільської ради на підставі рішення XXXVIII сесії Грушуваської сільської ради V скликання від 15 червня 2010 року №258 «Про обрання секретаря сільської ради», що не суперечить положенням ст. 32 КЗпПУ.

Враховуючи, що позивач після обрання її на посаду секретаря Грушуваської сільської ради 15 червня 2010 року із заявою про припинення трудового договору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП України до Грушуваської сільської ради не зверталася, натомість користувалася правом на щорічну відпустку з обчисленням часу фактичної роботи починаючи з 01 лютого 1998 року безперервно, обставини, які вказують на фактичне припинення трудового договору, укладеного між Грушуваською сільською радою Барвінківського району Харківської області та позивачем відповідно до розпорядження сільського голови Грушуваської сільської ради від 01 лютого 1998 року №4 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 на посаду землевпорядника» - відсутні.

Крім того, представник позивача зазначив у відзиві, що позивачем пропущений строк звернення до суду, оскільки строк позовної давності за вказаною вимогою закінчився 15 червня 2013 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечувала, посилаючись на заперечення проти позову викладені у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Судом встановлено, що в трудовій книжці НОМЕР_1 від 01 липня 1992 року, яка належить ОСОБА_1 , зроблені записи:

-01 лютого 1998 року прийнята на конкурсній основі на посаду землевпорядника у Грушуваській сільській раді;

-15 червня 2010 року обрана на посаду секретаря Грушуваської сільської ради;

-16 листопада 2010 року обрана на посаду секретаря Грушуваської сільської ради;

-10 листопада 2015 року обрана на посаду секретаря Грушуваської сільської ради;

-27 листопада 2020 року повноваження секретаря Грушуваської сільської ради припинено відповідно до п.п.4 п.2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» від 16 квітня 2020 року №562-ІХ (а.с.10-11).

Таким чином, судом встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні відомості про звільнення її з посади землевпорядника у 2010 році, відповідно до КЗпП України, а також про звільнення з посади секретаря у 2010 році та 2015 році, відповідно до ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

З розпорядження Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області №4 від 01 лютого 1998 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 на посади землевпорядника» вбачається, що ОСОБА_1 прийнята на посаду землевпорядника по Грушуваській сільській раді на 0,75 ставки з 01 лютого 1998 року (а.с.12).

Відповідно до рішення №258 ХХХYIII сесії Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області Y скликання «Про обрання секретаря сільської ради» від 15 червня 2010 року, ОСОБА_1 , депутата виборчого округу №10, обрано секретарем сільської ради (а.с. 13).

Крім того, згідно з рішенням №1 I сесії Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області YІ скликання «Про обрання секретаря сільської ради» від 16 листопада 2010 року, ОСОБА_1 , депутата виборчого округу №8, обрано секретарем сільської ради (а.с. 15).

Також, в матеріалах справи міститься рішення №3 - YІІ I сесії Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області YІІ скликання «Про обрання секретаря сільської ради» від 10 листопада 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , депутата виборчого округу №8, обрано секретарем сільської ради (а. с.16).

Відповідно до розпорядження №11 сільського голови Маслова О.І . Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області «Про припинення повноважень секретаря сільської ради» від 27 листопада 2020 року, повноваження секретаря сільської ради ОСОБА_1 припинено (а.с.17).

Виконавчим комітетом Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області надано довідку №534 від 27 листопада 2020 року про те, що після закінчення повноважень секретаря Грушуваської сільської ради ОСОБА_1 27 листопада 2020 року, сільська рада не має можливості працевлаштувати її за попереднім місцем роботи спеціаліста (землевпорядника) і неможливо надати іншу рівноцінну роботу (а.с.18).

З довідки №535 від 27 листопада 2020 року, наданою сільським головою Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, вбачається, що ОСОБА_1 отримувала заробітну плату з 15 червня 2010 року по 27 листопада 2020 року секретаря сільської ради, заробітну плату спеціаліста (землевпорядника) не отримувала (а.с.24).

Рішенням №106 - VIII IV сесії Барвінківської міської ради Харківської області VIII скликання «Про відмову ОСОБА_1 у збереженні середньої заробітної плати» від 30 грудня 2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у збереженні середньої заробітної плати секретаря Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області (а.с.21).

На звернення позивача №К-103/02-27 від 18 грудня 2020 року щодо збереження заробітної плати на період працевлаштування у зв`язку з припиненням повноважень за виборною посадою секретаря Грушуваської сільської ради, головою Барвінківської міської ради Харківської області повідомлено, що у наданих нею документах, зокрема трудовій книжці, відсутні відомості про припинення трудового договору за попереднім місцем роботи відповідно до законодавства, оскільки право на збереження середньої заробітної плати має особа, з якою був припинений трудовий договір у зв`язку із переходом на виборну посаду (п.5 ч.1 ст. 36 КЗпП України), та яку неможливо працевлаштувати на попередню роботу (посаду) або іншу рівноцінну роботу (посаду) (а.с.20).

З листа від 18 січня 2021 року № 02-27/К-03/02, наданого головою Барвінківської міської ради Харківської області на звернення позивача №К-0310227 від 14 січня 2021 року, вбачається, що Барвінківська міська рада Харківської області, як правонаступник Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області, не має правових підстав для внесення до її трудової книжки пропущеного запису про звільнення з посади у зв`язку з обранням на виборну посаду, оскільки внесення пропущених записів до трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, та іншими нормативно - правовими актами України не передбачено (а. с.23).

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України.

Згідно ст.22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при припиненні трудового договору залежно від роду і характеру занять не допускається.

Підстави припинення трудового договору встановлено ст.36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду, що визначено п. 5 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом. Частиною третьою статті 7 вказаного Закону на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

Частиною 3 ст. 7 вказаного Закону на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 6 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» врегульовано, що депутат місцевої ради здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю. Депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 7 даного Закону встановлює несумісність статусу депутата місцевої ради з деякими посадами та видами діяльності.

Так, частина 1 вказаної статті встановлює, що депутат місцевої ради, який перебуває на посаді керівника місцевого органу виконавчої влади чи на іншій посаді, на яку поширюються вимоги Конституції та законів України щодо обмеження сумісництва, не може поєднувати свою службову діяльність на цій посаді з посадою сільського, селищного, міського голови, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови та заступника голови районної у місті, районної, обласної ради, а також з іншою роботою на постійній основі в радах, їх виконавчих органах та апараті.

Відтак приписи наведеної норми вимагають, що депутат повинен звільнитися з колишнього місця роботи.

Варто відзначити, що ініціатором звільнення у даному випадку має бути працівник, який повинен письмово попередити про власне бажання розірвати з установою трудовий договір.

Для цього, працівник повинен написати заяву на звільнення, підставою звільнення вказати п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Звільнення такого працівника від виконання виробничих або службових повноважень за основним місцем роботи на час виконання депутатських повноважень оформляється наказом (розпорядженням) роботодавця. Видання такого наказу(розпорядження), якщо звільнення стосується особи, яка обрана секретарем місцевої ради, супроводжується його особистою заявою та копією рішення місцевої ради про його обрання на цю посаду.

Відповідно до ст.ст.76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем до суду не надано наказу (розпорядженням) Грушуваської сільської ради Барвінківського району Харківської області про звільнення ОСОБА_1 від виконання виробничих або службових повноважень за основним місцем роботи на час виконання депутатських повноважень, оформленого належним чином, яке б супроводжувалось особистою заявою ОСОБА_1 на звільнення (де підставою звільнення вказано п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України) та копією рішення місцевої ради про її обрання на цю посаду.

Інших доказів, які б підтверджували припинення трудового договору між ОСОБА_1 та Грушуваської сільською радою Барвінківського району Харківської області за посадою (землевпорядника) саме 15 червня 2010 року та на підставі п. 5 ст.36 КЗпП України, а не за іншою підставою КЗпП України, позивачем до суду не надано, не встановлено таких і в судовому засіданні.

Суд відхиляє твердження представника відповідача фактичних обставин, що мало місце переведення працівника з посади спеціаліста (землевпорядника) Грушуваської сільської ради на підставі рішення XXXVIII сесії Грушуваської сільської ради V скликання від 15 червня 2010 року №258 «Про обрання секретаря сільської ради», оскільки, по - перше, посада секретаря є виборною у раді, а по друге - переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а допускається тільки за згодою працівника, що, визначено положенням ст. 32 КЗпП України, й взагалі на законодавчому рівні врегульовано питання звільнення з роботи працівників у разі обрання їх на виборну посаду.

Щодо посилання представника відповідача про сплив строку позовної давності за вимогою ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18)).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), № 63566/00, § 23).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню не підлягають, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,- Грушуваська сільська рада Барвінківського району Харківської області, про визнання припиненим трудового договору, - відмовити повністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 20 вересня 2021 року.

Суддя Ю.А. Коптєв