17 березня 2021 року Справа № 414/2537/20
Провадження № 2/414/561/2020
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Безкровного І.Г.,
за участю секретаря с/з Білан Н.О.,
представника позивача Степаненко А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна Луганської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та скасування постанови про арешт коштів,
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася досуду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказавши третіми особами приватного нотаріуса Броварського РНО Київської області Колейчика В.В. та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В.
Позивач зверталася з письмовим запитом про надання їй засвідченої копії вказаного виконавчого напису, проте письмової відповіді вона так і не отримала, натомість усно їй повідомили, що ці кошти стягнуті з позивача начебто за якимсь кредитним договором. Однак жодних кредитних договорів з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» позивач не підписувала, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для стягнення з неї коштів та на наявність спору між позивачем та відповідачем, що виключає можливість вчинення виконавчого напису.
ОСОБА_1 вважає, що зазначений виконавчий напис здійснено з грубим порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріус не переконався у наявності заборгованості та безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
11.12.2020 судом була задоволена заява представника позивача про забезпечення позову та зупинене стягнення на підставі оспорюваного нею виконавчого напису (а.с. 35-37).
30.12.2020 судом була задоволена ще одна заява представника позивача про забезпечення позову та зупинене стягнення на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. про стягнення основної винагороди в межах виконавчого провадження № 61780597, відкритого за оспорюваним виконавчим написом (а.с. 69-71).
Також 30.12.2020 було відкрите провадження у справі, яка була призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Разом із цим за клопотанням представника позивача судом були витребувані у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких останнім 03.03.2020 був вчинений оспорюваний виконавчий напис, а також належним чином завірену копію самого виконавчого напису (а.с. 74-76).
20.01.2021 судом за власною ініціативою була витребувана у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. належним чином завірена копія виконавчого провадження № 61780597, відкритого за оспорюваним виконавчим написом (а.с. 88-89).
Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надавши пояснення, зміст яких збігається з обставинами, викладеними у позові. Також представник зазначила, що крім вказаної у позові суми судових витрат, просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який сплачувався позивачем після подання позову до суду в порядку усунення недоліків та за заяву про забезпечення позову.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не надав, відзиву на позов не подав.
Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань не надав.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань суду не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із повторною неявкою в судове засідання представника відповідача, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки ним не повідомлялися, відзиву на позову він не подав, а представник позивача не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, з урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів, про що судом була постановлена відповідна ухвала на місці без виходу до нарадчої кімнати.
Заслухавши представника позивача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
09.04.2020 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем було відкрите виконавче провадження № 61780597. В межах вказаного виконавчого провадження 09.04.2020 приватним виконавцем також була винесена постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , а 25.11.2020 постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 16, 17, 18, 49-50, 57-58, 112-113, 122-123, 131-132).
Частиною 6 статті 55 Конституції України гарантовано право кожного захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Стаття 18 Цивільного кодексу України передбачає можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі, але у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 цього Закону визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з пп. 3.1 - 3.5 п. 3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: 1) подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, а також отримав ухвалу про відкриття провадження із копіями позовної заяви та доданих до неї документів, не скористався своїми процесуальними правами щодо надання відзиву та позов та письмових доказів для підтвердження того, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений із дотриманням вимог діючого законодавства, а представником відповідача були надані приватному нотаріусу всі необхідні документи.
Аналогічний правовий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 зроблено висновок, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц.
При цьому позивач категорично заперечує наявність у неї будь-якої заборгованості перед відповідачем, що апріорі свідчить про неможливість її стягнення у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, оскільки між сторонами є спір щодо наявності такої заборгованості. У свою чергу, відповідач також не надав суду жодних доказів на підтвердження наявності та безспірності зазначеної у виконавчому написі нотаріуса заборгованості позивача перед відповідачем.
За таких обставин, оскільки суд дійшов висновку про порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого нотаріуса, а також про наявність між сторонами спору щодо наявності заборгованості позивача за вищевказаним кредитним договором, а отже безспірність заборгованості позивача як обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису відсутня, суд вважає за необхідне визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
Щодо вимоги позивача про скасування постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Водночас у ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Виходячи з цього, оскільки постанова про арешт коштів ОСОБА_1 була винесена приватним виконавцем в межах виконавчого провадження, відкритого за виконавчим написом нотаріуса, щодо якого суд дійшов висновку про необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд вважає за необхідне також скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. від 09.04.2020 у виконавчому провадженні № 61780597 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , а отже позов підлягає повному задоволенню.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 24.11.2020 уклала із адвокатом Степаненко А.П. договір про надання правової допомоги № 24-11/20-8, повноваження останньої також підтверджуються свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5260 та ордером серії ДН № 138107 від 24.11.2020 (а.с. 24-25, 26, 27-28).
Із наданого представником позивача розрахунок судових витрат та акт надання юридичних (адвокатських) послуг до договору про надання правової допомоги № 24-11/20-8 від 24.11.2020 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у загальному розмірі 6000 грн, які складаються з наступного: 1) ознайомлення з документами та іншими матеріалами для звернення із запитами щодо характеру спірних правовідносин (дві години) 1000 грн; 2) підготовка та направлення листів із запитами до суб`єктів спірних правовідносин (дві години) 1000 грн; 3) складання позовної заяви та направлення її до суду (чотири години) 2000 грн; 4) участь у судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції при розгляді справи (дві години) 2000 грн (а.с. 22, 23).
При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 648/1102/19, відповідно до якого витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, тому суд враховує його під час обрання та застосування норм до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
У той же час, відповідач у судове засідання не з`явився та не зазначав про неспівмірність витрат позивач на правову допомогу, клопотання про їх зменшення відповідачем не заявлялося.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн, який є обґрунтованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивача сплачену останньою суму судового збору за подання позову з двома позовними вимогами немайнового характеру (1681,60 грн) та двох заяв про забезпечення позову (840,80 грн) у загальному розмірі 2522,40 грн, що підтверджується відповідними квитанціями та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 2, 3, 4, 5, 43, 44, 51, 52).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та скасування постанови про арешт коштів задовольнити повністю.
Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 09.04.2020 у виконавчому провадженні № 61780597 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2522,40 грн (двох тисяч пятисот двадцяти двох гривень сорока копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шести тисяч) гривень.
Повне рішення суду складене 18 березня 2021 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Кремінського районного суду Луганської області протягом тридцяти днів із дня складення повного рішення.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (ідентифікаційний код 39508708; місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37/41).
Третя особа-1: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Грушевського, 15, офіс 6).
Третя особа-2: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович (місцезнаходження: м. Київ, вул. Поправки, 6, офіс 31).
Суддя І.Г. Безкровний