Єдиний унікальний номер 243/9170/20
Номер провадження 22-ц/804/745/21
Єдиний унікальний номер 243/9170/20
Номер провадження 22-ц/804/745/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Новікової Г.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з території України (суддя першої інстанції Мінаєв І.М.,)

В С Т А Н О В И В:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з території України. Позивач просила ухвалити рішення, яким надати дозвіл на виїзд з території України на територію Російської Федерації терміном на один рік, а саме: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Краматорськ, Донецької області, в супроводі матері, ОСОБА_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини з території України залишено без задоволення.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , та подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що метою звернення до суду з позовом, було надання дозволу на виїзд малолітньої дитини разом з ОСОБА_2 до Російської Федерації до дідуся ОСОБА_5 , який мешкає у м. Санкт-Петербург з метою відвідин родичів, відпочинку, а також бажання показати дитині історичну культурну спадщину міста з метою культурного та духовного розвитку дитини.

Наголошує на тому, що позивачка просила надати дозвіл на виїзд дитини з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, тому що навіть у випадку задоволення позову, невідомо коли буде можливо виконати рішення суду.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги наявність родинних відношень між позивачкою, її донькою і рідним дідусем й необхідність спілкування в родинному колі, а також бажання матері розвинути кругозір дитини та долучити її до історичних та культурних пам`яток.

ОСОБА_1 просив рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, проте докази направлення відзиву позивачу відсутні, а тому суд при апеляційному перегляді його не враховує.

Від Органу опіки та піклування Краматорської міської ради відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від Органу опіки та піклування Краматорської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 0 від 22.06.2019, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис за № 924, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище " ОСОБА_2 " (а.с.6).

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 29.05.2018, яке набуло законної сили 03.07.2018, розірвано шлюб, зареєстрований 19.11.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 924), малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на вихованні у матері ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с.9). Отже, ОСОБА_5 є дідусем ОСОБА_2 .

Зі змісту посвідки на проживання № НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 2002 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради № 964 від 06.11.2019 визначено ОСОБА_3 способи участі у вихованні доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - шляхом відвідування з дитиною місць дитячих розваг та відпочинку в загальнодоступних місцях, за місцем проживання батька, без присутності матері, за попередньою домовленістю, з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини; часовий проміжок для участі у вихованні малолітньої ОСОБА_4 та спілкуванні з нею - один раз на місяць, згідно графіку роботи батька ОСОБА_3 , з 18-00 год. п`ятниці до 16-00 год. суботи (а.с.34-35).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до Російської Федерації без згоди другого з батьків не відповідає інтересам дитини та порушує права одного з бітьків.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1-4 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків.

Згідно ч. 5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей.

У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно ст. 313 ЦК України- фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків;

3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб;

4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців).

При цьому, Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Отже, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17, провадження № 14-244цс18.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, позивач, звертаючись до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, не зазначає у позові чому саме з 01.01.2021 по 31.12.2021 року просить надати дозвіл на виїзд, також позивачкою не зазначено місце проживання чи перебування дитини у м. Санкт-Петербурзі, які саме там умови проживання, також суд першої інстанції вірно зазначив, що дитина має здобувати середнью освіту, що буде перешкодою в разі задоволення позову.

Оскільки Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення, а не встановлює постійне місце проживання дитини за межами України, суд приходить до висновку про те, що, надання дозволу на виїзд за межі України малолітньої дитини з її матір`ю на постійне місце проживання до іншої країни без згоди та супроводу батька суперечить положенням вказаного Закону та статтям 141, 153, 157 СК України.

Отже, у судовому порядку може бути надано дозвіл на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що даний позов не містить належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин щодо тимчасового виїзду за кордон малолітньої дитини, а саме, не надано відмомстей коли саме позивачка бажає виїхати за кордон з урахуванням інтересів литини у навчанні та з врахування інтересів ОСОБА_3 для спілкування з дочкою, відповідно до рішення Виконавчого комітету Краматорської міської ради вді 06.11.2019 року «про визначення ОСОБА_3 способу участі у вихованні дитини , ОСОБА_4 » (а.с.34)

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим доказам у справі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 березня 2021 року.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

Г.В. Новікова