Провадження № 2/760/100/21
В справі № 754/2362/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_3, Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_2, третя особа: Департамент патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів і просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь 30 000, 00 гр. моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 18 серпня 2019 року приблизно о 02 год. 40 хв., керуючи автомобілем БМВ 523, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. С.Петлюри в м. Києві.

Біля будинку № 4 (клуб «Карібіан») потрапив у затор, після чого був зупинений екіпажем патрульної поліції у складі відповідачів, який впродовж проїзду через затор рухався позаду нього.

Відповідач ОСОБА_2 відразу винесла постанову серії ЕАВ № 1430586 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 гр.

Його заперечення проти даної постанови наштовхувались на погрози, нецензурну лайку з боку відповідачів та, врешті на, додаткове звинувачення у знаходженні в стані сп`яніння та вимогу пройти відповідне медичне освідування та одночасне вилучення посвідчення водія.

Під час переїзду до медичного закладу в автомобілі патрульної поліції особисті образи та приниження з боку відповідачів продовжувались, і з метою фіксування їхньої хамської поведінки, знаходячись на задньому сидінні, він почав знімати поведінку поліцейських на власний телефон.

Побачивши це, поліцейські різко зупинились і, застосувавши фізичну силу, відібрали телефон та видалили відео.

Внаслідок вищезазначених дій відповідачів стан його здоров`я різко погіршився, а саме підвищився артеріальний тиск, про що він повідомив поліцейських, однак відповідачі не звернули увагу на необхідність припинення протиправної поведінки та надання відповідної медичної допомоги.

Зазначає, що він не був відсторонений від керування транспортним засобом, оскільки після вилучення посвідчення водія відповідач Інспектор Управління патрульної поліції у м. Києві Вовнянко О.Ю. оформив та видав тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом серії ПК № 267323.

Під час медичного огляду по вул. Петра Запорожця 20 відповідачі продовжили принижування.

Внаслідок зазначених дій відповідачів стан його здоров`я ще більше погіршився, він майже втрачав свідомість у зв`язку із різкими змінами артеріального тиску, про що постійно говорив як відповідачам, так і лікарю, що проводила медичний огляд.

Після отримання результату вимірювання артеріального тиску, який склав 172/102 (при нормі 120/80), відповідачі не припинили особисті образи.

При цьому було складено протокол серії ДПР18 № 337971 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

Після медичного огляду приблизно о 04 год. 20 хв., будучи обізнаними про його стан здоров`я, відповідачі відмовили у доставці його до автомобіля, в якому, зокрема, знаходились необхідні ліки.

В зв`язку з цим він змушений був викликати швидку медичну допомогу по спецлінії «103» і після огляду лікарем був відразу госпіталізований до Київської міської лікарні № 3 з діагнозом «ВСД за Гіпертонічним типом - Гостра реакція на стрес - Гіпертонічний криз - Синусова аритмія ».

Відповідно до висновку від 21 серпня 2019 року № 007068 про стан тверезості слідів наркотичних речовин у сечі не виявлено, ознак сп`яніння не виявлено.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року постанова серії ЕАВ № 1430586 від 18 серпня 2019 року щодо нього була скасована, а провадження в справі закрито за відсутністю складу порушення.

Зазначає, що для відновлення його порушеного права в частині спеціального права керування автомобілем, а саме посвідчення водія, що було вилучене, він був змушений впродовж трьох тижнів витрачати час, відлучатися з роботи, до 09 вересня 2019 року їздити до Управління патрульної поліції по вул. Народного Ополчення, 9 та безрезультатно спілкуватись з працівниками поліції, постійно при цьому відчуваючи себе приниженим.

Таку поведінку відповідачів він оскаржував по спецлінії «102», до начальника Управління патрульної поліції у м. Києві від 22 серпня 2019 року та начальника Департаменту патрульної поліції від 09 вересня 2019 року.

Однак листом начальника Управління патрульної поліції у м. Києві 19 вересня 2019 року № Д-9873/41/11/2/02-2019 його було повідомлено, що порушень в діях працівників поліції не встановлено.

Вважає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, протиправної поведінки відповідачів, особистих образ з їхнього боку його нормальний стан життя та здоров`я порушений.

Крім того, він втратив віру в справедливість, у верховенство права та закону в суспільстві, в гуманізм системи правоохоронних органів, знаходиться у важкому емоційному стані, змушений витрачати час та грошові кошти на відвідування лікаря та приймання ліків.

Зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідачів, необґрунтованого і невиправданого втручання в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканність, особистих образ та приниження його честі та гідності, зазнав моральної шкоди, яку оцінює разом в сумі 30 000 гр., яка складається з:

-10 000, 00 гр. - - нанесена моральна шкода відповідачем Інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_2

-20 000, 00 гр. - нанесена моральна шкода відповідачем Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_3

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам та третій особі копію позовної заяви з додатками.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі та представник третьої особи отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 28 вересня 2020 року.

/ а. с. 62 - 64/

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву, третій особі для надання пояснень по справі.

На день ухвалення рішення відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.

16 жовтня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи, в яких останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що під час винесення постанови відносно позивача у поліцейських виникли підозри щодо перебування позивача в стані наркотичного сп`яніння, відтак останньому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на адресою вул. Петра Запорожця, 26.

Протягом всього часу (як і зазначено у позовв) здійснювалась фіксація на нагрудну камеру інспектора, однак враховуючи давність ситуації, збережена відеофіксація станом на жовтень 2020 року відсутня, оскільки згідно Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, строк зберігання відеозапису становить 30 днів.

Оскільки у поліцейських було достатньо підстав вважати, що позивач перебуває в стані наркотичного сп`яніння, його було доставлено на огляд в Київську міську клінічну лікарню за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26.

Відповідно до розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я висновок про його результати долучається до протоколу про адміністративне правопорушення (у разі підтвердження стану сп`яніння), який відповідно буде направлений в суд для притягнення чи не притягнення водія до адміністративної відповідальності.

Отримавши висновок, яким не було підтверджено перебування особи в стані наркотичного сп`яніння, протокол серії ДП18 № 337971 до суду не направлявся, оскільки підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП були відсутні.

Таким чином, жодних наслідків щодо позивача за складення протоколу про адміністративні правопорушення у зв`язку із реалізацією поліцейськими своїх службових обов`язків, не відбулося, адже справа в суд не передавалась, а протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, який його склав.

Крім того, при скасуванні постанови щодо позивача рішенням Деснянським районним судом м. Києва від 22 листопада 2019 року, судом не було зазначено про те, що дії поліцейських при винесенні постанови були протиправними чи незаконними,а це є основною виключною умовою відшкодування моральної шкоди.

Відтак інспектор діяв відповідно до норм чинного законодавства, а постанова, як визначено рішенням Деснянського районного суду, була винесена інспектором без достатніх доказів, у зв`язку з чим була скасована.

Зазначає, що рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі від 22 листопада 2019 року являється достатньою компенсацією позивачу за вжиті до нього заходи, проте не є належним і допустимим доказом завдання йому моральної шкоди.

Вважає, що необхідних підстав для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між дією на шкодою - жоден із цих складових не має місця в обґрунтуванні позову, адже неправомірними дії відповідачів Деснянським районним судом у рішенні від 22 листопада 2019 року визнані не були, а шкода, що впливає на вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, позивачем не доведена.

Виходячи з цього, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів держвлади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізособа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно ддо ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що 18 серпня 2019 року відносно позивача винесено постанову серії ЕАВ № 1430586 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 гр., а також складено складено протокол серії ДПР18 № 337971 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.

З висновку Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 21 серпня 2019 року № 007068 вбачається, що слідів наркотичних речовин та ознак сп`яніння у нього не виявлено.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року було скасовано постанову серії ЕАВ № 1430586 від 18 серпня 2019 року,а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.3 ст.122 КУпАП закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП щодо позивача до суду не направлявся.

/ а.с. 35 - 36, 39, 49 - 52 /

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунком 4 ч.1 ст.2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адмінправопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Обгрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що поліцейські при зупинці транспортного засобу під його керуванням діяли протиправно та зухвало щодо нього, застосовували до нього фізичну силу, погрожували, а також незаконно склали протокол за ст.130 КУпАП.

Такими діями відповідачі завдали йому моральних страждань. Його стан здоров`я значно погіршився. У нього підвищився артеріальний тиск внаслідок наявних серцево-судинних захворювань.

Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та протиправної поведінки стан його життя та здоров`я був порушений.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Будь-яких доказів вини відповідачів у завданні йому моральної шкоди позивач не надав.

З виписки з медичної карти амбулаторного хворого вбачається, що 18 серпня 2019 року о 05.05 год. ранку позивач був оглянутий лікарем Київської міської клінічної лікарні №3, яким був зафіксований діагноз: ВСД за гіпертонічним типом, гостра реакція на стрес / 18.08.2019 року/, гіпертонічний криз / 18.08.2019 року / синусова аритмія.

В той же час, звертаючись до суду, позивач зазначив, що він має серцево-судинні захворювання і саме їх наявність привела до погіршення його стану здоров`я.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу,накладеного поліцейським, оскільки скористався наданим законом правом на оскарження постанови, яка була скасована судом.

Тобто, позивач реалізував передбачений КУпАП та Кодексом адміністративного судочинства України право на оскарження процесуальних рішень уповноваженої посадової особи.

Суд вважає, що сам факт скасування судом постанови про притягнення позивача до адмінінстративної відповідальності та закриття судом справи про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності відповідачів у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями відповідачів його була заподіяна моральна шкода.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/268/18 / провадження № 61-14401 св19/.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПКУКраїни Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин.

Відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність.

Позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги.

З точки зору ч.1 ст.2 ЦПК України завдання та основні засади цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд. зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

З даного аналізу випливає, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав.

Тому саме позивач визначає, до кого пред`явити позов.

Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не заявить клопотання про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, суд у такому позові відмовляє.

При цьому, згідно з ч.3 ст.279 ЦПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.101 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 32 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено законом.

Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом цього не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача орган Державного казначейства.

Так, провадження в справі відкрито судом 02 вересня 2020 року.

Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року після отримання справи в провадження суду по для підсудності, позивачу надавався строк для усунення недоліків позовної заяви, в тому числі обгрунтування правових підстав для відповідальності перед ним саме зазначених ним відповідачів при несенні ними служби.

На виконання ухвали суду позивачем бул подана позовна заява в новій редакції про відшкодування шкоди і саме даними відповідачами шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, визначаючи при цьому його статус як 3-ї особи.

Після відкриття провадження в справі у встановлений законом строк заяви про заміну відповідача або притягнення співвідповідачем відповідного органу за місцем проходження відповідачами служби, а також Держказначейства позивач не подав.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ст. ст. 12, 13, 46 - 48, 51, 76-82, 209, 229, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_3, Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва