Ухвала

22 березня 2021 року

м. Київ

справа № 399/144/17

провадження № 61-3320ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду

від 20 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Онуфріївської районної державної адміністрації Онуфріївського району Кіровоградської області, про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 серпня 2008 року

ОСОБА_2 підписала заяву, відповідно до якої отримала кредитні кошти у розмірі 3 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі

37 238,34 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 435,11 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 29 277,29 грн; заборгованість за пенею та комісією - 3 564,59 грн; штраф (фіксована частина) - 250 грн; штраф (процентна складова) - 1 761,35 грн.

Посилаючись на вищевказане, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2008 року у розмірі 37 238,34 грн.

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Онуфріївської районної державної адміністрації Онуфріївського району Кіровоградської області, про визнання недійсним кредитного договору.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що на час укладення кредитного договору, а саме 13 серпня 2008 року вона була неповнолітньою особою та не мала повної цивільної дієздатності для його укладення. Її батьки не надавали своєї згоди на укладення договору, а тому відповідно до вимог статей 203 Цивільного кодексу України такий договір є недійсним.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просила суд визнати кредитний договір, укладений 13 серпня 2008 між нею

та ПАТ КБ «ПриватБанк» недійсним як такий, що не відповідає закону.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області

від 28 серпня 2020 року (у складі судді Шуляка О. О.) у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним кредитний договір від 13 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі заяви від 13 серпня 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року

(у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л.) рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області

від 28 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 серпня 2008 року у розмірі 7 827,41 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2 435,11 грн; проценти за користування кредитом - 1 827,71 грн; пеня - 3 564,59 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

26 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулася

до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом первісного позову у цій даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 238,34 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн). Тобто в цій частині справа № 399/144/17 є малозначною в силу вимог закону.

Предметом зустрічного позову є визнання кредитного договору недійсним.

Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже вказана справа є малозначною відповідно до частини шостої

статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Онуфріївської районної державної адміністрації Онуфріївського району Кіровоградської області, про визнання недійсним кредитного договору, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв