Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Аксьонової О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,заінтересовані особи: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог зазначив, що ОСОБА_2 є її сином, який на протязі 2019-2020 років вчиняє відносно неї домашнє насильство, погрожує їй, застосовуючи в тому числі насильство фізичного характеру.

За змістом заяви ОСОБА_1 вказує, що вона неодноразово зверталась до УПП Запорізької області за фактом вчинення ОСОБА_2 відносно неї насильства.

Посилаючись на вказані обставини, просить видати обмежувальний припис встановивши заходи тимчасового обмеження шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з ОСОБА_1 , забороною її розшукування, ведення листування, телефонних переговорів, будь-якого контактування через інші засоби зв`язку і через третіх осіб строком на 6 місяців.

В судове засідання ОСОБА_1 не з*явилась, клопотань не подавала.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судових повісток,що не перешкоджає розгляду заяви без його участі.

Вивчивши письмові докази, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено ст.263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заявник є матір*ю ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до виписок з сайту Судової влади та виписок з Єдиного реєстру судових рішень відносно ОСОБА_2 розглядалися справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до пунктів 3,6,7,8 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного,сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

У даній справі встановлено судом, що між сторонами склалися певні конфліктні стосунки, підґрунтям яких є особисті неприязні відносини.

Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Крім того роз`яснено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства(далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до ст.26 вказаного Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування),навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці,невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом,до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Разом з тим, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Тобто, при вирішенні питання щодо домашнього насильства суду потрібно переконатися, чи ґрунтується відповідна заява на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки).

В даному випадку,заявником не доведено ризиків,які,на її думку, мають місце у відносинах сторін та становлять пряму загрозу для заявника.

Прояв домашнього насильства з боку ОСОБА_2 на який посилається заявник,мав місце у серпні 2020 р.та на час розгляду даної заяви винуватості ОСОБА_2 у вчиненні будь-яких протиправних дій обвинувальним вироком суду,що забрав законної сили,не встановлено.

З огляду на викладене, та враховуючи відсутність встановлених вироком суду фактів домашнього насильства по відношенню до заявника, суд вважає, що вимоги щодо встановлення обмежувального припису є не обґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що жодних доказів вчинення домашнього насильства заявник не надає,факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів не підтверджують вчинення ОСОБА_2 будь-яких дій,які свідчили б про наявність підстав застосування закону Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та встановлення обмежувального припису.

На підставі ст.12,13,76,81,141,258,259,265,350-6,353,355 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,заінтересовані особи: ОСОБА_2 -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко