Справа № 638/4287/19
Провадження № 2/638/509/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Куценко К.Д., Кириллової К.С., Тітової М.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський ВДВС міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить, з урахуванням останніх уточнень, стягнути з ОСОБА_3 пеню, нараховану по заборгованості за аліментними зобов`язаннями, які були присуджені на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 щомісячно в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, у період з 18.03.2011 по 05.06.2018 роки у розмірі 29 333,01 грн. за 2636 днів прострочки.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19.09.1997 року сторони уклали шлюб, який 27.07.2010 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. З 2010 року після припинення шлюбу діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишились проживати разом з позивачем, а дочки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з відповідачем. Окрім зазначених дітей позивач має ще двох дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 28.12.2010 року з позивача у даній справі стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_15 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.06.2011 року з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_16 у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу. Свій виконавчий лист відповідач з січня 2011 року віднесла для виконання до ТОВ «НЕО», де працював позивач, та починаючи з січня 2011 року по 10.01.2017 року відрахування по аліментах здійснювалось кожного місяця бухгалтерією підприємства. Після звільнення позивач продовжував самостійно сплачувати аліменти ОСОБА_3 , однак з часом у 2017 році відповідач предэявила виконавчий лист до виконавчої служби. Зазначає, що наразі виконавчий лист перебуває у ВДВС та жодної заборгованості він не має. Натомість свій виконавчий лист позивач пред`явив до ВДВС 11.10.2011 року, однак відповідач аліменти не сплачувала жодного разу. З часом виявилось, що виконавчий лист втрачений виконавчою службою. При цьому зазначив, що зобов`язання по сплаті заборгованості за аліментами не припиняється з припиненням зобов`язання сплати самих аліментів. Вказує, що загальна сума заборгованості по аліментам за період з 18.03.2011 року по 05.06.2018 року складає 113 653,00 грн., а тому сума неустойки (пені) 34 603,56 грн. за 2636 днів прострочки. В подальшому позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій остаточно зазначив, що розмір заборгованості по аліментам складає 92 494,83 грн., а тому пеня становить 29 333,01 грн..

Відповідачем надано до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що при розлученні між сторонами було досягнуто домовленість про те, що вона з дітьми повертається до квартири своїх батьків, а позивач залишається в будинку, де мешкає по теперішній час, і буде виплачувати їм певну суму грошей. Зазначений будинок належить позивачеві, однак будували вдвох протягом 10 років до розлучення, їм допомагали дочки відповідачки від першого шлюбу. При будівництві були використані грошові державні допомоги на народження дітей та грошові допомоги для малозабезпечених сімей. Також фінансово допомагали батьки, були використані гроші, відкладені дочками відповідачки на навчання, та гроші матері. 10.05.2010 року вона з дочками ОСОБА_11 та ОСОБА_17 переїхала до батьків, а сини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишились з позивачем до кінця навчального року та потім повинні були переїхати до неї остаточно. На теперішній час син ОСОБА_10 мешкає з дочкою відповідачки ОСОБА_18 в орендованій квартирі, переїхав туди в жовтні 2016 року, ще до повноліття. Син ОСОБА_9 з жовтня 2016 року один місяць жив на орендованій квартирі, потім два місяці з нею, потім з дочкою відповідачки ОСОБА_19 , а з квітня 2018 року по жовтень 2019 року був покликаний до лав Збройних Сил України, після демобілізації мешкає з відповідачкою. Вказує, що після звільнення з роботи позивач не сплачував аліменти на доньок, після чого вона звернулась з виконавчим листом до виконавчої служби, який потім забрала через тиск з боку позивача та синів. Також зазначила, що не працює, після досягнення дитиною трирічного віку до квітня 2015 року перебувала на обліку як безробітня. З 04.06.2017 року була працевлаштована та у грудня 2019 року звільнилась у зв`язку з виходом на пенсію. Також вказувала, що сини до осені 2019 року були прописані у неї у квартирі, за них сплачувались всі комунальні платежі родиною відповідачки. Вказує, що в неї на утриманні перебуває три малолітні дитини, розмір заборгованості є надмірно завищеним, є формальним, неналежно оформленим та таким, що протирічить фактичним даним. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 12.11.2020 року за клопотанням представника позивача позовні вимоги в частині вимог про стягнення заборгованості по аліментам за період з 18.03.2011 року по 05.06.2018 року у розмірі 99845,83 грн. залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов про стягнення пені у розмірі 29 333,01 грн. підтримали.

Відповідач в судовому засіданні наявність заборгованості не заперечувала, висловила свої заперечення щодо розміру пені.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово сторін та представника позивача, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, у їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.06.2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини від усіх доходів, починаючи з 18.03.2011 року та до досягнення ними повноліття. На виконання вказаного рішення судом 23.09.2011 року видано виконавчий лист.

У судовому засіданні досліджувався розрахунок заборгованості по аліментам старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Березньова А.С., згідно якого заборгованість ОСОБА_3 по аліментам з 18.03.2011 року станом на 05.06.2018 року складає 92 494,83 грн. Розмір заборгованості сторонами про справі не заперечується та не оскаржувався, сторони з ним погоджуються.

Позивачем надано до суду розрахунок пені за аліментами, які нараховані за період з 18.03.2011 року по 05.06.2018 року за 2626 календарних днів, та сплата яких прострочена у вказаний період, проведеного позивачем на підставі розрахунку державного виконавця, згідно якого пеня складає 29 333,01 грн.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Щодо неустойки (пені) від суми несплачених аліментів.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p= (A1?1 %?Q1) (A2?1 %?Q2) ………. (An?1 %?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі N 572/1762/15-ц (провадження N 14-37цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем до суду наданий розрахунок пені, який проведений у повній відповідності до вищевказаного порядку і тому суд вважає його обґрунтованим та погоджується з ним, а отже з відповідача підлягає стягненню сума, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, у розмірі 29 333,01 грн.

З пояснень відповідача та матеріалів справи вбачається, що вона має на утриманні двох малолітніх дітей, в період з 20.06.2014 року по 19.04.2015 року перебувала на обліку Харківського міського центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 4046,35 грн., з липня 2017 року по вересень 2019 року працювала на посаді молодшої медичної сестри у ТОВ «Харківський медичний центр Альтернатива» та отримала дохід у загальному розмірі без урахування аліментів у розмірі 70 917,03 грн., в підтвердження чого суду надала довідку ХМЦЗ від 21.10.2019 року та довідку про доходи від 30.09.2019 року.

Разом із цим, відповідачем не доведено суду тієї обставини, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з її вини, а посилання останньої на наявність у неї на утриманні інших дітей, не позбавляє її обов`язку своєчасно платити аліменти.

Крім того, посилання відповідача на вказані обставини не доведені, адже до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона матеріально утримує зазначених вище осіб або звернення рішення про таке утримання до примусового виконання.

Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Враховуючи викладене, суд вважає заперечення відповідача необґрунтованими та недоведеними у судовому засіданні.

Натомість позивач та його представник довели суду свою правову позицію по справі про нарахування відповідачу до сплати неустойки (пені) за порушення нею грошового зобов`язання, за несплату аліментів, а отже суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів.

Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та суд вважає необхідним з урахуванням результату розгляду справи стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 293,30 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду.

На підставі вищевикладеного, ст.180, 181, 196 СК України, ст.549 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Шевченківський ВДВС міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 29 333 (двадцять девять тисяч триста тридцять три) гривні 01 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 293,30 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10.03.2021 року.

Сторони та інші учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

третя особа - Шевченківський ВДВС міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), м.Харків, м-н Свободи буд.5 Держпром, 6 під.10 пов..

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк