Справа № 183/6387/20
№ 2/183/1524/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вищеозначеним позовом до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, в якому просили визнати за кожним із них право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 50, загальною площею 62,0 кв,м, житловою площею 36,7 кв.м, що розташований по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що являються є рідними доньками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається з домоволодіння АДРЕСА_2 .

Матір позивачів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07.08.2014 року близько 14.00 годин пішла з лікувального закладу «Новомосковська центральна районна лікарня», де знаходилася на лікуванні, у невідомому напрямку, та додому так і не повернулася, у зв`язку з чим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 183/2586/18 від 03.09.2018 року її було визнано померлою, з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто 03.10.2018 року.

Після смерті батька, позивачі, як спадкоємці першої черги за законом, звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в представленому свідоцтві про смерть, по-батькові спадкодавця значиться як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про право особистої власності на спадковий будинок по-батькові власника вказане як « ОСОБА_3 ». Крім того в правовстановлюючому документі наявні виправлення в номері будинку з «20а» на «50», не застережені підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ, що суперечить вимогам ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», та унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину на законом.

Позивачі зазначають, що їх батько на відповідній правовій підставі набув право власності на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, а що ж стосується виправлень в правовстановлюючому документі, передбачають, що вони могли бути зроблені самим батьком після перенумерації будинків по АДРЕСА_2 .

Так, згідно записів домової книги підтверджується заміна паспорта батька 1979 року на паспорт серії НОМЕР_1 , виданого Новомосковським РВ УМВС 27.05.1997 року, де прізвище, ім`я, по-батькові батька вже вказано як " ОСОБА_3 ", а не « ОСОБА_3 », як вказано в свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння від 28.10.1965 року. Таке по-батькові у правовстановлюючому документі зазначено помилково, однак враховуючи вищевказані розбіжності в анкетних даних спадкодавця, а також наявних виправлень номеру будинку та неможливість виправлення вказаних помилок, позивачі змушені звернутись до суду з вказаною позовною заявою.

За таких обставин, позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права, тому звернулися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21 серпня 2020 року відкрите провадження по справі.

Представник позивачів - адвокат Олійник О.А. в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала .

Представник відповідача - Губиниської селищної ради в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явилася, на виконання ухвали суду від 09.12.2020 року надала копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , у відповідності до якого останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 10).

Після смерті ОСОБА_3 Новомосковською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №16/2016, у відповідності до якої позивачі прийняли спадщину після смерті свого батька, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви (а.с. 72-81).

Даних про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом не встановлено, оскільки дружина померлого - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області оголошена померлою (а.с. 36,37). При цьому , як свідчить зазначене рішення, остання зникла 07.08.2014 року.

Між тим, матеріали спадкової справи свідчать про те, що 02.07.2019 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Крутько Л.П. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки в представленому свідоцтві про смерть, по-батькові спадкодавця значиться як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про право особистої власності на спадковий будинок по-батькові власника вказане як « ОСОБА_3 ». Крім того в правовстановлюючому документі наявні виправлення в номері будинку з «20а» на «50», не застережені підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ, що суперечить вимогам ст. 47 ЗУ «Про нотаріат», та унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину на законом (а.с. 14).

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

У відповідності до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі, прізвище, ім`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті, а ч.2 ст. 315 ЦПК України передбачено можливість встановлення інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно листа ВСУ 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для позивача важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

В той же час, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на моментвідкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

Так, суду подано копію свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане 28 жовтня 1965 року виконавчим комітетом Губинихської селищної ради депутатів трудящих Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якого ціле домоволодіння по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 (а.с. 38).

Означене свідоцтво дійсно містить виправлення в нумерації будинку з 20а на 50, про відсутні застереження, засвідчені посадовою особою і печаткою установи, яка видала документ, що унеможливлює видачу свідоцтв про право на спадщину на законом, відповідно до вимог ст. 47 ЗУ «Про нотаріат».

Фізичне існування домоволодіння за АДРЕСА_2 підтверджується технічним паспортом (а.с. 55-59).

Крім того, зазначене свідоцтво видане на ім`я ОСОБА_3 , в той час, як спадкодавцем є ОСОБА_3 .

Між тим, суду подано копію домової книги на домоволодіння за АДРЕСА_2 , яка була розпочата в 1997 році, які містить дані про наявність зареєстрованих у будинку осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які у 1997 році отримали паспорти громадян України.

Всі інші подані матеріали свідчать про те, що ОСОБА_3 набув право власності на домоволодіння, яке раніше мало номер АДРЕСА_2 , після чого була здійснена пере нумерація на № 50. (а.с. 44-48).

За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно із ч.1 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Дані положення кореспондуються в статті 328 ЦК.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ст.392 ЦК України, яку суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин, як норму права, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене Міністерством юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, зареєстроване і Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу, реєстрація будинків проводили органи БТІ виконкомів місцевих рад. Об`єктами реєстрації були будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером в межах міст та сіл, що належали , в тому числі громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність 13 грудня 1995 року.

Так, з 01.03.2013 року реєстрація права власності на нерухоме майно проводиться відповідними реєстраційними службами відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Реєстрація права власності за померлою особою після її смерті неможлива, оскільки відповідно до ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відповідно до вимог ст. 30 Цивільного кодексу України цивільна дієздатність фізичної особи це її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, тобто померла фізична особа не має ані цивільної правоздатності, ані цивільної дієздатності.

В свою чергу, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справа у своєму листі № 24-753/04/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», коли перші власники належним чином не оформили належне їм право власності та не зареєстрували його в органах БТІ, спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнане в судовому порядку.

Як роз`яснено пунктом 3.3. вищевказаного Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р., у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, в даних конкретних правовідносинах визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 за життя на законних підставах набув право власності на домоволодіння за АДРЕСА_2 , а тому до позивачів, відповідно до ст.1216 ЦК України, з урахуванням ч.1 ст. 1278 ЦК України щодо рівності часток спадкоємців, перейшло таке ж право власності, у повному обсязі, яке набув спадкодавець.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76,81,89, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 50, загальною площею 62,0 кв,м, житловою площею 36,7 кв.м, що розташований по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 50, загальною площею 62,0 кв,м, житловою площею 36,7 кв.м, що розташований по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока.