КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 759/8460/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3755/2021Головуючий у суді першої інстанції - П'ятничук І.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Мельник Я.С.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Козловою Тетяною Анатоліївною, яка діє на підставі довіреності, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_8 , яка діє у своїх інтересах та як законний представник малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просив:

- вселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 ;

- встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 за одним із двох запропонованих варіантів, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити у користування ізольовану кімнату площею 17,6 кв.м.; у користування відповідачів та інших мешканців квартири залишити кімнати площею 18 кв.м. та 11,4 кв.м., а також передпокій площею 18 кв.м.; допоміжні приміщення - кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та інші приміщення залишити у спільному користуванні всіх співвласників;

або: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити у користування ізольовану кімнату площею 11,4 кв.м.; у користування відповідачів та інших мешканців квартири залишити кімнати площею 18 кв.м. та 17,6 кв.м.; допоміжні приміщення - передпокій, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та інші приміщення залишити у спільному користуванні всіх співвласників.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом вказана квартира має загальну площу 92,6 кв.м., житлову площу 47 кв.м, та складається з 3-х житлових ізольованих кімнат площею 18 кв.м., 17,6 кв.м. та 11,4 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., вбиральні площею 1 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., передпокою площею 18 кв.м., а також лоджії площею 8 кв.м.

При цьому, відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі, окрім власників, зареєстровані син позивача - ОСОБА_4 , сини відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Також, у квартирі без реєстрації проживає дружина відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 .

Разом з тим, позивач вказував, що відповідачі перешкоджають йому у вселенні до квартири, що, у свою чергу, порушує його права власника.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що сторони по справі також не можуть дійти згоди щодо порядку користування квартирою, позивач звернувся до суду в вказаним позовом.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2020 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 62-65).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції залишив поза увагою доведений та визнаний представником одного з відповідача у судовому засіданні факт неможливості добровільно дійти згоди щодо порядку користування квартирою, та, як наслідок, існування у зв`язку з цим відповідного спору (а.с. 67-75).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18.01.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано строк на подання відзиву (а.с. 85, 86).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.02.2021 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (а.с. 91, 92).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише позивачем і лише в частині незадоволених позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням вимог закону.

Треті особи у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Водночас, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю третіх осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 24.09.1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом вказана квартира має загальну площу 92,6 кв.м., житлову площу 47 кв.м, та складається з 3-х житлових ізольованих кімнат площею 18 кв.м., 17,6 кв.м. та 11,4 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,4 кв.м., вбиральні площею 1 кв.м., коридору площею 8,1 кв.м., передпокою площею 18 кв.м., а також лоджії площею 8 кв.м.

При цьому, відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі, окрім власників, зареєстровані син позивача - ОСОБА_4 , сини відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Також, у квартирі без реєстрації проживає дружина відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 .

Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на порушення його прав як співвласника квартири, адже відповідачі перешкоджали йому у вселенні до квартири, та, як наслідок, у користуванні останньою.

Так, за змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Крім того, у відповідності з вимогами статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Указана норма закону регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності.

Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, а такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦПК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 526/2101/15-ц.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності, а відступ у незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність є допустимим, суд першої інстанції, встановивши факт порушення прав позивача, як власника, у здійсненні ним права користування квартирою та, як наслідок, необхідність захисту його порушеного права шляхом вселення, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, адже лише вселення позивача без визначення порядку користування квартирою не забезпечує правового захисту власника частки, яка йому належить, згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло від 24.09.1997 року.

До аналогічного висновку прийшов й Верховний Суд у своїй постанові від 26.02.2020 року у справі № 756/11518/16-ц.

При цьому, слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідками.

Тобто, відмовивши у задоволенні позову в частині встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції позбавив позивача права на ефективний судовий захист його порушеного та оспорюваного права.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також враховуючи те, що запропонований позивачем порядок користування квартирою шляхом виділення йому у користування ізольованої кімнати жилою площею 11, 4 кв.м. а відповідачам - житлових кімнат площею 18 кв.м. та 17,6 кв.м., є максимально адекватним розміру часток співвласників, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування квартирою підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Крім того, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у рівних частках судовий збір за подання позовної заяви про встановлення порядку користування квартирою по 280 грн. 27 коп. з кожного та за подання апеляційної скарги у розмірі 420 грн. 40 коп. з кожного.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Козловою Тетяною Анатоліївною, - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою - скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_8 , яка діє у своїх інтересах та як законний представник малолітніх ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) - задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

O виділити у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею 11,4 кв.м.;

O у користування ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити кімнати площею 18 кв.м. та 17,6 кв.м.

O залишити в загальному користуванні сторін допоміжні приміщення - передпокій, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та інші приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) в рівних частках судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 280 (двісті вісімдесят) грн. 27 коп. з кожного та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 420 (чотириста двадцять сорок) грн. 40 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 11 березня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Я.С. Мельник