Справа № 565/2298/18
п/с 2/164/37/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Панасюк Ю.В.,

представника відповідача Міністерства юстиції України Савчук Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського суду Рівненської області, Апеляційного суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Верховного суду України, Державної судової адміністрації, Вищої ради правосуддя, Кабінету Міністрів України та Управління державної казначейської служби України в м. Вараш про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної (судової) влади при доступі до правосуддя, -

В С Т А Н О В И В:

4 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кузнецовського міського суду Рівненської області із вказаним позовом.

Згідно з розпорядженням в.о. голови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 6 грудня 2018 року справу № 565/2298/18 (провадження №2/565/656/18) за позовом ОСОБА_1 передано до Рівненського апеляційного суду для визначення підсудності.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року дану цивільну справу передано голові Рівненського апеляційного суду для вирішення питання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності.

Відповідно до розпорядження голови Рівненського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кузнецовського міського суду Рівненської області, Апеляційного суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду, Зарічненського районного суду Рівненської області, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Верховного суду України, Державної судової адміністрації, Вищої ради правосуддя, Кабінету Міністрів України та Управління державної казначейської служби України в м. Вараш про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної (судової) влади при доступі до правосуддя передано до Верховного Суду для визначення підсудності.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді касаційного цивільного суду Синельникова Є.В. від 28 грудня 2018 року підсудність цивільної справи № 565/22/98/18 визначено Маневицькому районному суду Волинської області.

Ухвалою судді Маневицького районного суду Волинської області від 21 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а ухвалою від 22 квітня 2019 року залишено без розгляду.

Волинським апеляційним судом постановою від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвалу суду першої інстанції скасовано, а цивільну справу направлено для продовження розгляду.

17 вересня 2019 року ухвалою судді Маневицького районного суду Волинської області відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про часткову відмову від позову задоволено і провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо Зарічненського районного суду Рівненської області закрито.

Також ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 11 березня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Як вбачається із матеріалів справи, судом надсилалися виклики в судові засідання як позивачу, так і його представнику, однак за клопотанням ОСОБА_2 справу розглядами було відкладено, зокрема: 23 вересня 2020 року, 5 листопада 2020 року, 16 грудня 2020 року, 28 грудня 2020 року, 26 січня 2021 року, 17 лютого 2021 року.

В даному судовому засіданні представник відповідача Савчук Г.Р. просила позов ОСОБА_1 залишити без розгляду, оскільки сторона позивача зловживає своїми процесуальними правами шляхом неявки та надіслання заяв про відкладення справи розглядом, чим порушує права інших учасників судового процесу.

Позивач та його представник були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать розписки, наявні в матеріалах справи. Представником позивача ОСОБА_2 електронною поштою надіслано заяву про перенесення судового засідання у зв`язку із карантином.

Відповідачів про розгляд справи також належним чином було повідомлено, заяв про відкладення не надійшло.

Заслухавши клопотання представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить наступних висновків.

Частиною першою статті 2 ЦПК України унормовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини другої цієї ж статті основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене рішення.

Згідно з частиною 2 ст. 43 цього ж Кодексу учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною першою ст. 44 ЦПК України унормовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, учасники справи, незалежно від їх статусу (сторона у справі чи її представник/ представники), повинні не лише користуватися наданими їм процесуальними правами, але й чітко виконувати передбачені процесуальним законом обов`язки, що, у свою чергу, повинно забезпечити справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спору судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин, враховуючи критерії, визначені у прецендентній практиці суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставити лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Аналіз викладених вище обставин неявки в судові засідання позивача та його представника, яким було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданої до суду заяви та призвело до затягування розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті пред`явленого позову.

Відповідно до частини 3 ст. 257 ЦПК України у разі, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За змістом вказаних вимог процесуального закону правом на залишення заяви без розгляду суд наділений у випадку повторної неявки позивача в судове засідання за сукупності таких умов: - належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; - повторної неявки його в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль; - ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Інших умов, у тому числі й існування поважних причин неявки, процесуальних закон не передбачає, а тому право суду залишити позов без розгляду від цієї обставини не залежить.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак у кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Судом вживалися усі необхідні та достатні заходи для забезпечення процесуальних прав позивача, однак поведінка сторони позивача не була спрямована на захист певного фактично порушеного права і такі дії можна кваліфікувати як такі, що підривають засади правосуддя, зокрема справедливості, неупередженості та своєчасності розгляду справ та ефективного захисту прав і інтересів осіб.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії», заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Неодноразове звернення представником позивача з клопотанням про відкладення справи розглядом у зв`язку із запровадженням карантину, на думку суду, є зловживанням процесуальними правами, оскільки на виконання Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", відповідно до пункту 10 частини першої статті 152, частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус судів", та затвердженого Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, суд проводить процесуальні дії в режимі відеоконференції. Однак сторона позивача із такою заявою до суду не зверталася.

Зловживання процесуальними правами учасників судових проваджень полягає у тому, що поведінка або дії такої особи за формою здійснюються в межах визначених законодавством правових рамок або приписів закону, але мета такої поведінки не спрямована на захист певного фактично порушеного права.

У сенсі забезпечення доступу до правосуддя суди повинні протидіяти зловживанню процесуальними правами задля економії процесуального часу та забезпечення розгляду спорів осіб, які дійсно того потребують, оскільки зловживання процесуальними правами одних учасників спору або учасників інших спорів позбавляє інших учасників спору або учасників інших спорів на розгляд їх справи у розумні строки, а, отже, доступу до правосуддя.

Протидія судом зловживанню процесуальними правами є формою процесуальної відповідальності сторони спору та одним із засобів забезпечення верховенства права та доступу до правосуддя.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені Кодексом.

Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги вимоги Закону, а також те, що позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про судові засідання, повторно не з`явилися для розгляду справи, не продемонстрували готовність брати участь на всіх етапах розгляду такої заяви, не вжили заходів для забезпечення своєї участі в розгляді справи, суд приходить висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 43, 257, 260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кузнецовського міського суду Рівненської області, Апеляційного суду Рівненської області, Рівненського апеляційного суду, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Верховного суду України, Державної судової адміністрації, Вищої ради правосуддя, Кабінету Міністрів України та Управління державної казначейської служби України в м. Вараш про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної (судової) влади при доступі до правосуддя залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Маневицького районного суду І.С. Токарська