Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1448/19
Провадження №2/433/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 року Троїцький районний суд Луганської області

в складі: головуючого - судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Кіян А.М.,

представників позивача - Церковної А.О., Усової К.В., Наумова Д.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Привілля» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди, збитків, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Троїцького районного суду Луганської області перебуває цивільна справа за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Привілля» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди, збитків, в обґрунтування позовних вимог якого зазначено, що позивач здійснює господарську діяльність щодо землеробства та вирощування сільськогосподарських культур, що є одним з напрямів виробничої діяльності підприємства. З цією метою, ПСП «Агрофірма «Привілля» вже на протязі багатьох років орендує земельні ділянки, які належать по праву власності фізичним особам. Зокрема, в господарській діяльності ПСП «Агрофірма «Привілля» використовується: земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 8,968 га, кадастровий номер: :11:002:0067, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область на підставі договору оренди землі, укладеного 10 жовтня 2013 року з орендодавцем ОСОБА_7 ; земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 8,31 га, кадастровий номер: :11:002:0068, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область на підставі договору оренди землі, укладеного 10 жовтня 2013 року з орендодавцем ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, однак договори оренди землі згідно норм чинного законодавства продовжили свою дію. Незважаючи на це, відповідач ОСОБА_2 07 липня 2019 року самовільно зібрав врожай озимої пшениці із вказаних вище земельних ділянок, чим завдав на думку позивача останньому матеріальну шкоду у вигляді збитків - витрат, яких зазнав позивач у сумі 69684 гривні 15 копійок. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму зазначених збитків, а також судові витрати у розмірі 5921 гривні 00 копійок, у тому числі судовий збір у сумі 1921 гривні 00 копійок.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області № 433/1448/19 від 27 січня 2020 року до участі у справі у якості співвідповідачів були залучені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , оскільки останні є спадкоємцями відповідних земельних ділянок після смерті ОСОБА_7 , і заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення майнової шкоди, завданої використанням у сільськогосподарській діяльності даних земельних ділянок, стосуються прав та обов`язків нових власників земельних ділянок.

02 вересня 2019 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 посилається на те, що строк оренди спірних земельних ділянок на момент проведення ним на них сільськогосподарської діяльності у позивача закінчився. При цьому, позивачем було проведено оцінку збитків, на яку він посилається, як на обґрунтування позовних вимог, яка згідно норм чинного законодавства не може бути прийнята судом, як належний доказ. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

19 вересня 2019 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує на те, що строк дії спірних договорів оренди землі слід відраховувати з моменту їх реєстрації, а тому строк дії договорів закінчується 12 грудня 2019 року та 23 листопада 2021 року відповідно. ОСОБА_2 визнає факт використання ним спірних земельних ділянок станом на 07 липня 2019 року, а тому винен у спричиненні позивачу вищезазначених матеріальних збитків. Такі збитки було визначено відповідно до встановленої методики та процедури, а тому вони відповідають дійсності і є належними доказами по справі. Позивач просить суд задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі.

Представники позивача у судове засідання не з`явилися, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі його представників з проханням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі через канцелярію суду надали аналогічні заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своїми заявами підтвердили факт виконання ОСОБА_2 сільськогосподарських робіт на спірних земельних ділянках з жовтня 2018 року.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За змістом вказаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, суду в першу чергу необхідно установити факт наявності самовільного зайняття земельної ділянки, яке в причинно-наслідковому зв`язку потягло за собою втрату упущеної вигоди.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ПСП «Агрофірма Привілля» укладено договір оренди землі, на підставі якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,97 га, кадастровий номер: :11:002:0067, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область, якому дана земельна ділянка належить на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 038331, виданого 19 березня 2003 року.

Відповідно до п. 3.1 Договору договір оренди укладений на 5 років.

11 грудня 2014 року зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки за ПСП «Агрофірма Привілля», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу 30872773 від 12 грудня 2014 року.

10 жовтня 2013 року між ОСОБА_7 та ПСП «Агрофірма Привілля» укладено договір оренди землі, на підставі якого в оренду передається земельна ділянка загальною площею 8,31 га, кадастровий номер: :11:002:0068, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область.

Відповідно до п. 3.1 Договору договір оренди укладений на 5 років.

16 листопада 2016 року зареєстровано право оренди вищезазначеної земельної ділянки за ПСП «Агрофірма Привілля», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу 73539971 від 22 листопада 2016 року.

Згідно звіту про оцінку матеріального збитку, нанесеного ПСП «Агрофірма Привілля», який виконаний ТОВ «Аргумент - Експерт» від 27 червня 2019 року, розмір матеріального збитку, який нанесено ПСП «Агрофірма Привілля» - орендарю шести земельних ділянок складає 195265,18 грн.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 грудня 2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкувала, по 1/3 частині кожна, земельної ділянки площею 8,3095 га, кадастровий номер: :11:002:0068, місце розташування Привільська сільська рада, Троїцький район, Луганська область.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з вимогами частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Як вбачається з п. 13.1 Договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передача об`єктів оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Таким чином, виходячи з положень ст. 638 ЦК України, статтею 125, 126 ЗК України, договір оренди землі набуває чинності з дня проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

У спірних договорах позивачем та орендодавцем була передбачена обов`язкова умова набуття ним чинності підписання сторонами та державна реєстрація (п. 13.1).

ПСП «Агрофірма Привілля» виконало передбачений договором та законом обов`язок щодо проведення державної реєстрації права оренди землі 11 грудня 2014 року та 16 листопада 2016 року відповідно, а тому договори оренди землі від 10 жовтня 2013 року на момент спірних правовідносин, тобто станом на 07 липня 2019 року, були чинними.

Отже, строк дії договору оренди землі на момент виникнення спірних правовідносин починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Згідно із ч.1 ст.631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Отже, строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки. Строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року №532/384/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» однією з підстав припинення договору оренди є закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічне положення закріплено у п.11.2.1 Договору оренди землі.

Таким чином, право оренди землі згідно договорів підлягало державній реєстрації, а тому до проведення реєстрації речового права на підставі договорів вони не породжували ніяких прав та обов`язків між сторонами, і перебіг строку дії договорів почався з моменту набуття ними чинності, тобто проведення державної реєстрації.

Отже, доводи відповідачів щодо початку строку дії договорів саме з дати підписання 10.10.2013 є помилковими та такими, що суперечать вимогам законодавства.

Відповідачі не звернули уваги на те, що приступивши в жовтні 2018 року до обробки спірних земельних ділянок, між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірних земельних ділянок. Тобто, під час проведення сільськогосподарських робіт на спірних земельних ділянках відповідачами, договори оренди були чинними, останні, у передбаченому законом порядку його не оспорювали.

Таким чином, на час обробітку спірних земельних ділянок відповідачами, між сторонами спору існували договірні відносини щодо оренди спірних земельних ділянок.

Вирішуючи питання про відшкодування збитків, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з п. д ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок недодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками, зокрема, вважаються доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Відповідно до ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в пунктах 12 та 14 постанови від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, які її заподіяли.

Розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.93 р. № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п.2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій.

Згідно з частиною 2 статті 58 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути і підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно розмір збитків землекористувачів за законодавством визначається комісією, створеною райдержадміністрацією, виконавчим комітетом міських рад.

На підтвердження розміру збитків позивачем надано звіт про оцінку матеріального збитку, складений ТОВ «АРГУМЕНТ-ЕКСПЕРТ» від 27 червня 2019 року.

Водночас, акт відповідної комісії, як належний і допустимий доказ, в матеріалах справи відсутній, як і будь-які докази того, що позивач взагалі звертався до такої комісії для визначення розміру збитків.

Отже, позивачем не доведено належними засобами доказування наявності всіх умов, необхідних для застосування цивільно-правової відповідальності.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі ч.1,2 п.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 80, 81, 141, 247 ч.2, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма Привілля», інтереси якого представляють адвокат Усова Катерина Вікторівна та адвокат Церковна Антоніна Олексіївна, до ОСОБА_11 про стягнення збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.І.Суський

01.12.21