Справа № 465/6563/19 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3607/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:68
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

адвоката Прокоп Ю.Р. представника ОСОБА_1 ;

адвоката Якимишин О.З. представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 25 червня 2016 року між сторонами даного спору Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації акті про одруження (шлюбів) зроблено актовий запис №1365. Дітей від цього шлюбу немає.

У 2017 році позивач придбав за власні кошти транспортний засіб - автомобіль марки Мерседес - Бенц, модель ML 250 Blue TEC 4M, номерний знак НОМЕР_1 , 2014 року випуску (в подальшому «спірний автомобіль»), який він зареєстрував на свою дружину (відповідачку) та надав їй його у користування. Спірним автомобілем відповідачка користується по даний час, не реагуючи на прохання відповідача стосовно того, що йому також необхідно використовувати автомобіль для своєї діяльності. Стверджувалося, що всі витрати, які стосуються обслуговування автомобіля, несе позивач. В той же час, відповідачка з часу одруження і до тепер не працює і сім`я перебуває на повному утриманні позивача. Не зважаючи на той факт, що спірний автомобіль позивач придбав за власні кошти, він не заперечує проти поділу даного майна порівну, а тому просить визнавши за ним право власності на 1/2 спірного автомобіля, а право власності на 1/2 даного транспортного - за відповідачкою (т.1, а.с. 2-3).

У січні 2020 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання спірного автомобіля її особистою власністю.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_2 в червні 2014 року, будучи громадянкою Ізраїлю, приїхала в Україну на постійне місце проживання та проживала у своїх добрих знайомих у місті Львові. В подальшому в неї виникло бажання придбати автомобіль марки «БМВ Х6», 2010 року випуску, однак у зв`язку з відсутністю громадянства України даний автомобіль вона оформила на свою подругу ОСОБА_3 . У жовтні 2014 року ОСОБА_2 почала зустрічатись з ОСОБА_1 , вони зняли квартиру, де і проживали разом. На час спільного проживання з нею, ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , який 29.01.2016 року розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова. В подальшому, на прохання ОСОБА_1 автомобіль марки «БМВ Х6», 2010 року випуску, ОСОБА_3 було відчужено ОСОБА_5 матері ОСОБА_1 . Стверджувалося, що це відчуження носило формальний характер, оскільки цим автомобілем продовжувала користувалася лише ОСОБА_2

25.06.2016 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, а 19.01.2017 року ОСОБА_2 отримано громадянство України.

25.10.2017 року, після продажу автомобіля марки «БМВ Х6» 2010 року випуску, нею за особисті кошти, виручені з продажу даного автомобіля, був куплений спірний автомобіль марки Мерседес - Бенц (MB PKW), модель ML 250 Blue TEC 4M, який розмитнений та зареєстрований на її ім`я. Зазначалося, що спірний автомобіль ОСОБА_2 придбаний нею за її особисті кошти, якими вона володіла до укладення шлюбу з відповідачем, оскільки після попереднього шлюбу її колишній чоловік сплатив їй компенсацію у розмірі 310 696 шекелів, що становить приблизно 100 000 (сто тисяч) доларів США. Крім цього, кожного місяця вона отримує аліменти на малолітнього сина від попереднього шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3 000 шекелів, що складає приблизно 1 000 доларів США. Зазначалося, що проживаючи в Ізраїлі, ОСОБА_2 працювала і в неї була висока заробітна плата. Також зазначалося, що за час спільного життя сторін спору ними придбано квартири, гараж та машиномісце, які ОСОБА_1 оформляв на своїх родичів, а тому вважає, що останній використовував її в крисливих цілях (том 1, а.с. 19-25).

16 березня 2020 року протокольною ухвалою суду зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом (том 1, а.с. 79-80).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за первісним позовом відмовлено за недоведеністю таких.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено.

Визнано автомобіль марки Мерседес - Бенц, модель ML 250 Blue TEC 4M, номерний знак НОМЕР_1 , особистою власністю ОСОБА_2 до часу його останнього відчуження (т.1, а.с. 215-220).

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, а у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом відмовити, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачка за первісним позовом придбала спірний автомобіль за власні кошти.

Вважає, що судом не врахованого того факту, що позивачу за первісним позовом «не потрібно доводити, що автомобіль придбаний за його власні кошти, оскільки останній просив розділити спільне майно порівно» і тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції про спільність майна подружжя на майно, яке набуте цим подружжям в період шлюбу, покладається на того з подружжя, який спростовує цю презумпцію.

Вважає, що оформлення ОСОБА_2 страхівок на своє ім`я та сплата нею штрафів не можуть підтверджувати купівлю нею автомобіля «БМВ Х6» за власні кошти.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_2 уклала шлюб з апелянтом 25 червня 2016 року, а працевлаштувалася лише 01.09.2017 року, тобто через більше, ніж рік після одруження.

Стверджує, що йому лише 16.10.2020 року стало відомо про те, що ще 08.10.2019 року ОСОБА_2 відчужила автомобіль на користь третьої особи (т.1, а.с. 228-231).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної вдасності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1)час набуття майна;

2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відтак, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її учасниками (в тому числі і стороною апелянта) те, що ОСОБА_2 тривалий час (20 років) проживала в Ізраїлі та була громадянкою цієї країни, де перебувала у шлюбі, який було розірвано у 2013 році рішенням Сімейного суду м. Рішол ле-Ціон. У 2014 році ОСОБА_2 повернулась в Україну, де і уклала 25.06.2016 року шлюб з ОСОБА_1 , під час якого (а саме у жовтні 2017 року) на її ім`я і було придбано спірний автомобіль марки Мерседес - Бенц, модель ML 250 Blue TEC 4M, 2014 року випуску.

Як стверджується наявноюу матеріалах справи копією угоди з перекладом від 28 квітня 2013 року, колишнім чоловіком ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , взято на себе зобов`язання сплатити їй компенсацію в сумі 310 696 шекелів, що становить приблизно 100 000 (сто тисяч) доларів США, а також виплачувати їй кожного місяця на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_8 до досягнення ним 18-ти річного віку аліменти у сумі 3 000 шекелів, що становить приблизно 1 000 (одну тисячу) доларів США (том 1, а.с. 31, 145).

Матеріалами справи також стверджується, що 13 жовтня 2017 року було нотаріально посвідчено довіреність Маркар`янц-Дударенко С.Р., якою вона уповноважила ОСОБА_9 бути її представником з питань підписання та оформлення документів щодо придбання за кордоном на її ім`я автомобіля: марки та за ціною на розсуд ОСОБА_9 (том 1, а.с. 39-40).

Як також стверджується матеріалами справи, 25 жовтня 2017 року саме ОСОБА_9 перетнув митний кордон України на автомобілі марки Мерседес - Бенц, модель ML 250 Blue TEC 4M, 2014 року випуску, власником якого була його довірителька ОСОБА_2 (том 1, а.с. 41-49).

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 02 червня 2021 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_10 та інших, третя особа ОСОБА_1 (тобто за участі тих самих осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) встановлено, що у вересні 2014 року (тобто задовго до укладення між згаданими сторонами спору шлюбу) саме ОСОБА_2 було придбано автомобіль марки «БМВ Х6», 2010 року випуску, який в кінцевому підсумку 14 вересня 2017 року за 33 000 доларів США було продано ОСОБА_11 : дане рішення було залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, а відтак набрало законної сили (том 2, а.с. 89-103).

Таким чином, рішенням суду у цивільній справі за участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яке набрало законної сили, встановлено, що у вересні 2017 року ОСОБА_2 продала належний їй на праві приватної власності автомобіль марки «БМВ Х6», 2010 року випуску.

В той же час, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначається, що в ході розгляду даної справи судом першої інстанції «щодо наявності особистих коштів та їх походження ОСОБА_1 відмовився дати пояснення» (том 1, а.с. 218).

Незважаючи на вищенаведені мотиви суду, апелянт і до суду апеляційної інстанції не подав своїх додаткових пояснень, доказів тощо «щодо наявності особистих коштів та їх походження» станом на жовтень 2017 року час придбання ним (на його ж твердження) спірного автомобіля.

За вищенаведених обставин в їх сукупності суд прийшов до вірного висновку про те, що джерелом набуття у жовтні 2017 року автомобіля марки Мерседес - Бенц, модель ML 250 Blue TEC 4M, були кошти, які належали ОСОБА_2 особисто, зокрема отримані нею в результаті продажу 14 вересня 2017 року автомобіля марки «БМВ Х6», 2010 року випуску.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.