Справа № 507/996/20
Провадження № 2/507/39/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. смт. Любашівка

Любашівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вужиловського О.В.

за участю секретаря судового засідання Вододюка В.В.

представника позивача адвоката Доніної Л.А.

представника відповідача адвоката Васильєва І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач 09 вересня 2020 року звернулась до Любашівського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове. В свої заяві позивач вказує, що до 1965 року вона проживала з матір`ю - ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області. В 1965 році вона з матір`ю ОСОБА_3 переїхала на постійне місце проживання в смт. Комінтерівське (зараз Дорослав) Лиманського району Одеської області. 10.05.1989 року позивач отримала ордер на заселення в квартиру АДРЕСА_1 . У зазначеному ордері зазначено склад сім`ї позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ОСОБА_3 проживала з позивачем до 1998 року. В 1993 роц3і ОСОБА_3 визнана інвалідом 1 групи. 28.10.1998 року ОСОБА_3 змінила своє місце проживання та переїхала проживати до відповідачки в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області, однак постійно приїжджала до позивачки та подовгу в неї гостювала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області. Позивач приймала участь у похованні матері. Відповідач повідомила позивача, що спадкового майна ніякого не має, тому вона і не зверталась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини. В травні 2020 року відповідач по телефону повідомила позивачці, що вона прийняла спадщину після смерті матері, а саме земельну частку (пай). Вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини отримала відповідь, що спадкове майно отримала відповідачка згідно заповіту від 13.08.1986 року, який було посвідчено від імені ОСОБА_3 іншою особою. Позивач вказує, що на дату смерті ОСОБА_3 вона являлася не працездатною, а тому має право на обов`язкову частку в спадщині незалежно від наявності заповіту. Вказаний заповіт позивач просить визнати недійсним, так як станом на 13.08.1986 року мати ОСОБА_3 проживала разом з нею в смт. Комінтернівське і не могла посвідчити заповіт в с.Маловасилівка Любашівського району Одеської області. За життя мати жодного разу не повідомляла про наявність заповіту чи про намір оформити заповіт на будь-кого. Тому, спадкування після смерті ОСОБА_3 повинно відбуватись за законом, в зв`язку з чим вона просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину видане ОСОБА_2 в частині частки ОСОБА_1 в розмірі Ѕ частини спадкового майна, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , а саме на Ѕ частину права на земельну частку (пай) розміром 8.90 умовних кадастрових гектари, яка перебуває в колективній власності КСП «Москва» без визначення меж в натурі на підставі Сертифікату серії ОД №012481 виданого Любашівською райдержадміністрацією 20.12.1999 року. Крім того, позивач просила встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно є її матір`ю, так як в документах, що підтверджують родинні стосунки є розбіжності в написанні прізвища, ім`я та по-батькові ОСОБА_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник позивача в судовому засіданні надав аналогічні пояснення та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволені в зв`язку із спливом строків позовної давності. Позивачка надала суду довідку Маловасилівської сільської ради від 14.06.2004 року про наявність у ОСОБА_3 земельної частки (паю), а тому вважає, що позивач знала про наявність спадкового майна з 2004 року, а тому строк позовної давності сплив, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Крім того, позивач взагалі не зверталась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини до 2020 року. Також, позивач не зверталась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Будь-яких поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачем не наведено. Тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Процесуальні дії у справі.

15 вересня 2020 року ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області Вужиловського О.В. провадження по даній справі було відкрито і постановлено провести розгляд справи за правила загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 вересня 2020 року було витребувано копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 .

06 листопада 2020 року позивач уточнила свої вимоги. Вказані вимоги ухвалою суду від 06 листопада 2020 року прийнято до розгляду.

27 листопада 2020 року підготовче судове засідання по даній справі було закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Із копії паспорту позивачки видно, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 15).

Із свідоцтва про народження № 12 видно, що « ОСОБА_1 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати зазначена « ОСОБА_3 » (а.с. 18).

Із свідоцтва про народження № 120 видно, що « ОСОБА_3 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 22).

Із свідоцтва про подружжя видно, що 19 жовтня 1933 року « ОСОБА_3 » уклала шлюб із ОСОБА_11 та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » (а.с. 22).

З довідки № 085354 видно, 26 липня 1993 року ОСОБА_3 встановлено першу групу інвалідності загального захворювання (а.с. 23).

З виписки з по господарської книги за 1955 рік видно, що ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_15 (а.с. 24-25).

З ордеру № 60 від 20 липня 1967 року виданого виконавчим комітетом Комінстернівської селищної ради видно, ОСОБА_1 надано право на зайняття чотирьох кімнат АДРЕСА_2 . Склад сім`ї визначено: ОСОБА_1 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 (а.с. ).

З ордеру на житлове приміщення № 4 від 10 травня 1989 року видно, що ОСОБА_1 отримала квартиру АДРЕСА_1 . До складу її входить: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_3 (а.с. 42).

З рішення № 94 від 24 листопада 1998 року Комінтернівської селищної ради видно, що ОСОБА_1 було виділено 4-х кімнатну квартиру в АДРЕСА_3 . на склад сім`ї з чотирьох осіб. Ордер на квартиру ОСОБА_1 отримувати відмовилась, вимагаючи ордер на склад сімї три чоловіка, виключивши її матір. 28 жовтня 1998 року ОСОБА_3 по заяві була виписана з Комінтренівського в зв`язку з повернення на попереднє місце проживання, ОСОБА_1 видано ордер на квартиру на 3 чоловіки в зв`язку із зміною складу сім`ї (а.с. 43).

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, рішенням народного суду Комінтерновського району Одеської області від 20 березня 1967 року видно, що ОСОБА_1 розірвала шлюб із ОСОБА_19 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 28).

Із свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області (а.с. 29).

З копії спадкової справи № 200, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 видно, що ОСОБА_2 , звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом 16 червня 2004 року (а.с. 55).

Із копії заповіту посвідченого секретарем виконкому Маловасильївської сільської ради Любашівського району Одеської області Калиною З.І. 13 серпня 1986 року видно, що ОСОБА_3 заповіла належне їй майно ОСОБА_2 . Вказаний заповіт підписано ОСОБА_20 через неграмотність ОСОБА_3 (а.с. 57).

06 липня 2004 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с. )

З листа Любашівської районної державної нотаріальної контори № 623/02-14 від 02.07.2020 року видно, що ОСОБА_1 звернулась в нотаріальну контору 24 червня 2020 року з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину так як вона пропустила встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини та роз`яснено можливість визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в судовому порядку за наявності поважних причин пропуску строку (а.с. ).

З письмових пояснень ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які були дослідженні в судовому засіданні видно, що ОСОБА_3 дійсно являлась матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 30-37).

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 проживала в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області та працювала в місцевому колгоспі - випікала хліб. Пенсію вона отримувала особисто, а розписувалась з а отримання пенсії сусідка ОСОБА_24 ОСОБА_3 дійсно являється матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_25 - донька ОСОБА_2 , в судовому засіданні пояснила, що дійсно ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 все своє життя проживала в с.МалоВасилівка Любашівського району Одеської області в своєму будинку. А останні 8 років перед смертю вона проживала в будинку ОСОБА_2 , так як її будинок був в поганому стані. ОСОБА_2 доглядала за ОСОБА_3 та займалась її похованням. ОСОБА_1 приїжджала на поховання, однак ніяких витрат на поховання не понесла. ОСОБА_1 знала про наявність земельної частки (паю) у ОСОБА_3 , а також про наявність заповіту на ОСОБА_2 ОСОБА_3 працювала в місцевому колгоспі, отримувала пенсію. ОСОБА_3 деякий час до 90-х років, біля 3-х неділь проживала в смт. Комінтернівське у ОСОБА_1 , однак після цього повернулась до місця свого проживання в с. Маловасилівка Любашівського району Одеської області.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_3 є її бабкою та матір`ю позивачки та відповідачки. ОСОБА_3 проживала в с.Троїцькому, а в 1966 році переїхала з її батьками в смт. Комінтернівське де і отримала з її батьками квартиру. ОСОБА_3 періодично їздила в с.Троїцьке, так як в неї був свій будинок в с.Троїцьке Любашівського району Одеської області. В 1985 році вона із сином переїхала проживати до позивачки. Разом з ними проживала і ОСОБА_3 , яка допомагала доглядати за дитиною до 6 років. В 1998 році ОСОБА_3 переїхала проживати до відповідачки. Вона знала, що в неї є будинок та земельна частка (пай), однак відповідачка їй пояснювала, що земельну ділянку заберуть в сільську раду. В період з 1985 року по 1987 рік ОСОБА_3 не їздила в с.Троїцьке, а тому не могла підписати заповіт в 1986 році. Пенсію ОСОБА_3 не отримувала, а її пенсію отримувала ОСОБА_2 . Її мати постійно їздила в с.Троїцьке та доглядала за ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 позивачка купила продукти та приїхала на поховання. Також, вона передала відповідачці гроші на організацію поховання. ОСОБА_2 повідомила позивачці, що ніякої спадщини, крім носильних речей, не має. Позивач не знала про наявність спадкового майна та заповіту. Крім того доповнила, що в 1998 році після переїзду в с.Троїцьке ОСОБА_3 проживала в своєму будинку, а останній рік перед смертю проживала з відповідачкою, так як її будинок був в поганому стані.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що вона проживає в смт. Комінтернівське. ОСОБА_1 вона знає з 1966 року, так як неподалік проживає. Протягом 1985 - 1987 років разом з ОСОБА_1 проживала її мати ОСОБА_3 , яка доглядала за внуком і нікуди не виїжджала. ОСОБА_3 проживала в смт. Комінтернівське до 1998 року.

Свідок ОСОБА_27 пояснила, що проживає в смт. Комінтернівське з 1974 року. Вона знає ОСОБА_1 , так як проживає неподалік. Разом з ОСОБА_1 проживала її мати ОСОБА_3 . Вона тримала корову і приносила ОСОБА_1 молоко для її внука. В подальшому ОСОБА_3 переїхала проживати в іншу місцевість.

Свідок ОСОБА_28 пояснив, що він являється внуком ОСОБА_3 він проживав в смт. Комінтернівське. Разом з ними проживала ОСОБА_3 , яка доглядала за ним, так як мати була на роботі. В дитячий садок він практично не ходив, так як часто хворів. ОСОБА_3 нікуди не їздила з смт.Комінтернівське.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Із свідоцтва про народження № 12 видно, що « ОСОБА_1 » народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Мати зазначена « ОСОБА_3 » (а.с. 18). Із свідоцтва про подружжя видно, що 19 жовтня 1933 року « ОСОБА_3 » уклала шлюб із ОСОБА_11 та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » (а.с. 22). В свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « ОСОБА_3 » (а.с. 29).

Дані помилки є перепоною для прийняття спадщини заявником.

Відповідно до ст.28 ЦК України (ім`я фізичної особи) фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові.

У разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні.

Свідченнями ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які були оголошені в судовому засіданні, а також свідченнями ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_4 підтвердено, що позивачка дійсно є донькою ОСОБА_3 .

Враховуючи, що в даний час свідоцтво про народження позивача чи свідоцтво про смерть ОСОБА_3 замінити неможливо, суд вважає, що при написанні вищевказаних прізвищ було допущено орфографічну помилку, тому належить ухвалити рішення про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлення факту родинних відносин має юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статті 15 та 16 ЦК України передбачають право на захист цивільних прав та інтересів та захист цивільних прав та інтересів судом.

Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, який діяв на час складання заповіту) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої

обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять,

так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також

державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським

організаціям.

Згідно ст. 541 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 14 Закону УРСР «Про державний нотаріат», який діяв на час скаладання заповіту, у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних

депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти. Згідно ст. 17 зазначено Закону нотаріальні дії можуть вчинятися в будь-якій державній нотаріальній конторі або виконавчому комітеті міської, селищної, сільської Ради народних депутатів на всій території Української РСР, за винятком випадків, коли згідно з законодавством Союзу РСР або Української РСР нотаріальна дія повинна бути вчинена в певній державній нотаріальній конторі або виконавчому комітеті певної Ради народних депутатів. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори або виконавчого комітету міської, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Статтею 19 Закону УРСР «Про державний нотаріат» передбачено, що при вчиненні нотаріальних дій державні нотаріуси та інші службові особи, що вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу громадян, їх представників або представників державних установ, підприємств і організацій, колгоспів, інших кооперативних та інших громадських організацій, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій.

При посвідченні угод з`ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. В разі укладення угоди представником перевіряються його повноваження.

Відповідно до ст. 543 ЦК УРСР якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до

нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може

підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з

яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не

може підписувати особа, на користь якої його зроблено.

Як видно з дослідженої в судовому засіданні копії заповіту видно, що він був складений та посвідчений секретарем виконавчого комітету Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області Калиною З.І. 13 серпня 1986 року. Із заповіту видно, що ОСОБА_3 заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 . В заповіті зроблено помітку, що через неграмотність ОСОБА_3 за її дорученням та в присутності підписано ОСОБА_20 . На заповіті є підпис « ОСОБА_20 ». Заповіт підписаний секретарем виконкому Маловасилівської сільської ради та скріплений печаткою (а.с. ).

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 була неграмотною, отримувала пенсію особисто, а розписувалась за неї сусідка - ОСОБА_30 .

Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача, що ОСОБА_3 не була присутня при складанні заповіту, так як постійно проживала в смт. Коміртенівське і не могла бути присутня 13 серпня 1986 року в приміщенні Маловасилівської сільської ради, так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту складання заповіту без присутності ОСОБА_3 . Так, ордера від № 60 від 20 липня 1967 року та № 4 від 10 травня 1989 року, в яких членом сім`ї позивача зазначена ОСОБА_3 , рішення судів від 10 серпня 1993 рок, 01 квітня 1993 року за позовами ОСОБА_3 та інших не доводять неможливості ОСОБА_3 13 серпня 1986 року приїхати в Маловасилівську сільську раду та скласти заповіт. Свідчення ОСОБА_4 та ОСОБА_28 в частині того, що ОСОБА_31 не виїжджала з смт. Комінтернівське в період з 1985 по 1987 роки не може бути прийнято судом до уваги, так як вказані особи є зацікавленими, а саме донькою та внуком позивачки.

Свідчення ОСОБА_26 , ОСОБА_27 в частині того, що протягом 1985 - 1987 років разом з ОСОБА_1 проживала її мати ОСОБА_3 , яка доглядала за внуком і нікуди не виїжджала, судом не можуть бути прийняті до уваги, так як вказані особи не являлись членами сім`ї позивача, проживали окремо і не кожного дня бачили ОСОБА_3 . Крім того, їх свідчення будь-якими іншими доказами не підтверджуються.

Доводи позивача про те, що при подачі заяви про прийняття спадщини відповідачем не зазначено наявність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частину в спадщині, судом не може бути прийняти до уваги як підстава для визнання заповіту недійсним чи скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як вказана заява не позбавляла позивача звернутись із заявою про прийняття спадщини.

Інших доказів щодо недійсності заповіту від 13.08.1986 року, складеного секретарем Маловасилівської сільської ради від імені ОСОБА_3 суду не надано, клопотань про витребування будь-яких інших доказів, допиту інших, в тому числі осіб, які складали заповіт, від позивача не надходило.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факт недійсності заповіту складеного від імені ОСОБА_3 від 13 серпня 1986 року, який посвідчено секретарем Маловасилівської сільської ради Калиною З.І., а саме складання заповіту у відсутність заповідача ОСОБА_3 , в зв`язку з чим в задоволенні вимоги про визнання заповіту недійсним належить відмовити.

Як видно із свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є донькою ОСОБА_3 .

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрвоана та проживала в с.Михайлівка Любашівського району Одеської області, що підтверджується довідкою Маловасилівської сільської ради Любашівського району Одеської області № 141/02-14 від 14.06.2004 року (а.с. 58).

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому в строк до 31 червня 2004 року спадкоємці повинні були подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач на час відкриття спадщини була непрацездатною, мала право на обов`язкову частку в спадщині, однак вказана обставина не звільняла її необхідності звернутись в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, так як відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину: малолітні, неповнолітні, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена.

Позивач звернулась до нотаріальної контори лише 24 червня 2020 року, пропустивши встановлений ЦК України шестимісячний строк. Листом Любашівської районної державної нотаріальної контори № 623/02-14 від 02.07.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , так як вона пропустила встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини та роз`яснено можливість визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини в судовому порядку за наявності поважних причин пропуску строку (а.с. 20).

Однак, позивач не звернувся з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а звернувся до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна як за спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 .

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Приймаючи до уваги, що підстав для визнання заповіту, складеного 13 серпня 1986 року Маловасилівською сільською радою Любашівського району, недійсним судом не встановлено, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, а саме скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , а також для визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 як за спадкоємцем першої черги за законом.

Розподіл судових витрат між сторонами.

До матеріалів позовної заяви, а також в процесі судового розгляду справи, суду не надано доказів понесених сторонами судових витрат. Позивач являється інвалідом 1 групи, а тому звільнена від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту, визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадкове - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вужиловський

Повний текст рішення виготовлено о 15 годині 15 березня 2021 року.