Провадження № 2/752/699/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 лютого 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Конопацької К.О.,

розглянувши в місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в :

05.12.2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу за договором позики з ОСОБА_2 .

В обгрунтування заявлених позовних вимог представником позивача - ОСОБА_4 вказано на те, що 06 квітня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів. На виконання умов, укладеного договору ОСОБА_6 позичив ОСОБА_2 111 110, 00 доларів США, що складало еквівалент 2 896 637, 70 гривень, виходячи зі встановлденого сторонами договору курсу долара США по відношенню до національної валюти України. Строк повернення позики встановлено до 30.09.2018 року. Також вказав, що договір позики грошових коштів відповідачка ОСОБА_2 уклала зі згоди свого чоловіка - ОСОБА_7 та у присутності свідків - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .. Додатково на підтвердження отримання позики відповідачкою ОСОБА_2 було складено розписку про отримання від позивача ОСОБА_10 позики в сумі 111 110,00 доларів США та про зобов`язання повернути їх до 30 вересня 2018 року.

Посилаючись на те, що своїх зобов`язань за договором позики позичальник ОСОБА_2 не виконала - позику не повернула, просив стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 суму заборгованості у розмірі 2 896 637,70 гривень, пеню в розмірі 174 274 грн. 42 коп., три відсотки річних у розмірі 14 522 грн. 87 коп., інфляційні втрати в розмірі 49 242 грн. 84 коп., а всього 3 134 677 грн. 83 коп.

27.12.2018 року Голосіївським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі N 752/25452/18, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

27.03.2019 року представник відповідачки ОСОБА_2 подав відзив на позов ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту відзиву ОСОБА_2 на позов ОСОБА_1 , відповідачка позов не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Такі заперечення відповідачки ОСОБА_11 - представник ОСОБА_12 обгрунтував тим, що договір позики, який вказаний позивачем, як підстава для позову є удаваним правочином, за яким не здійснювалася передача коштів. Удаваність полягає в тому, що позивач, укладенням договору позики та отриманням розписки від відповідачки, намагався гарантувати виконання зобов`язань за іншим договором, а с аме договором про спільну діяльність №24/07-2017 від 24.07.2017 року. На підтвердження зазначених заперечень представником відповідачки ОСОБА_2 в додатку до відзиву надано: копії договору №24/07-2017 про спільну діяльність ТОВ «Іммуноген Україна» в особі директора Ковальчук В.І., ТОВ «НЕО Лайф Компані» та ТОВ «Фогт Медікаль», а також додаткову угоду до цього ж договору; докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 є кінцевим беніфіціаром ТОВ «Фогт Медікаль»; розписку останнього, складену 06.04.2018 року з приводу того, що в день виконання ТОВ «Іммуноген Україна» своїх зобов`язань по договору №2407-2017 про спільну діяльність від 24.07.2017 року договір позики від 06.04.2018 року між ним та ОСОБА_2 втрачає свою силу.

Підготовче провадження закрито 30.01.2020 року.

До початку судового розгляду справи по суті представник відповідачки подала до суду клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судової експертизи судом, допиту свідків, витребування доказів судом. Ухвалою суду від 02.02.2021 року вказане клопотання у справі N 752/25452/17 залишено без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав, просив задовольнити заявлені вимоги з підстав викладених у позовній заяві у повному обсязі. Також просив заперечення відповідачки щодо заявленого позову не приймати до уваги з тих підстав, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідачка або ж її представник у судовому засіданні, призначеному для судового розгляду справи по суті відсутні. Представник відповідачки ОСОБА_13 подала до суду заяву про перенесення розгляду справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв`язку з її хворобою (підозрою на ковід). Одночасно представник позивачки повідомила, що довідку про хворобу надасть пізніше.

При вирішенні питання щодо можливості судового розгляду по суті справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд прийняв до уваги, що справа перебуває у провадженні суду з 05.12.2018 року. 24.04.2020 року представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за його відсутності. Судовий розгляд цієї ж справи призначений на 24.04. та 30.07.2020 року не відбувся через неявку учасників справи, оскільки положення постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2020 року №255 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211» про встановлення карантину на території України були підставою для визнання причин неявки учасників розгляду справи поважними. За даними матеріалів справи представники відповідачки 29 січня та 02 квітня 2020 року зверталися до суду з клопотаннями про відкладення судових засідань.

З огляду на викладене вище, а також відсутність доказів підтвердження причин неявки у судове засідання представника відповідачки ОСОБА_2 , приймаючи до уваги думку представника позивача, суд визнав за можливе розглянути справу за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по суті в судовому засіданні 02.02.2021 року за відсутності відповідачки та її ж представника.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06.04.2018 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким остання отримала у борг від ОСОБА_14 111 110, 00 дол. США, що на дату підписання договору складало еквівалент 2 896 637,70 гривень виходячи зі встановленого сторонами договору курсу одного долара США - 26, 07 гривень. Отриману позику ОСОБА_2 зобов`язалася повернути до 30.09.2018 року (а.с.8).

За даними розписки, складеної 06.04.2018 року ОСОБА_2 , остання засвідчила факт отримання від ОСОБА_14 позики в сумі 111 110, 00 дол. США та зобов`язалася повернути отриману позику в строк до 30.09.2018 року (а.с.9).

Звертаючиь до суду з позовом, представник позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_4 стверджував, що 06.04.2018 року між сторонами у справі було укладено договір позики, а розпискою складеною 06.04.2018 року ОСОБА_2 підтверджено саме факт отримання 06.04.2018 року ОСОБА_2 від ОСОБА_14 позики в сумі 111 110, 00 дол. США, що на дату підписання договору складало еквівалент 2 896 637,70 гривень, свої зобов`язання щодо повернення позики позичальник ОСОБА_2 не виконала.

Відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, вказала, що договір позики грошових коштів від 06.04.2018 року укладений між нею та позивачем був удаваним договором, у такий спосіб вони приховали інший правочин, грошові кошти за договором не передавалися, у такий спосіб позивач намагався гарантувати виконання зобов`язань за договором про спільну діяльність.

Судом встановлено, що представник позивача на підтвердження зазначених підстав для позову ОСОБА_10 до ОСОБА_2 про стягнення боргу надав договір позики грошових коштів від 06.04.2018 року укладений у письмовій формі та розписку ОСОБА_2 про отримання грошових коштів за цим же договором позики грошових коштів.

Як видно зі змісту договору позики грошових коштів, що вказаний, як підстава заявленого позову: цей правочин вчинявся зі згоди чоловіка ОСОБА_7 , про що свідчила його заява, підпис на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю. 6 квітня 2018 року за реєстровим №2199; цей договір набуває чинності в день його підписання та складений у двох примірниках - по одному для кожної сторони. Підписаний сторонами ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Цей договір складено в присутності свідків, які шляхом підписання в тексті цього договору підтверджують, що вони стали очевидцями досягнення між сторонами всіх істотних умов цього договору та факту передачі коштів ОСОБА_15 на користь ОСОБА_2 . ПІБ свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ..

Як видно зі змісту розписки складеної 6.04.2018 року ОСОБА_11 , остання підтверджує, що вона отримала від ОСОБА_14 позику в сумі 111 110 (сто одинадцять тисяч сто десять) дол. США, зобов`язувалася повернути позику в строк до 30 вересня 2019 року.

Так, письмовий договір позики та розписка від 06.04.2018 року, наданий позивачем на підтвердження зобов`язань відповідачки, є належними та допустимими доказами виникнення боргового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 , оскільки укладені сторонами договору відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України, якими передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неододатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд не може прийняти до уваги твердження відповідачки ОСОБА_2 про те, що договір був удаваним та укладений з метою отримання позивачем у справі гарантій виконання зобов`язань за договором про спільну діяльність №24/07-2017 від 24.07.2017 року з огляду на наступне.

За даними договору №24/07-2017 про спільну діяльність (без створення юридичної особи) від 24.07.2017 року договір був укладений між ТОВ «Іммуноген-Україна» (сторона 1), в особі директора ОСОБА_2 , ТОВ «Нео Лайф Компані» (сторона 2) в особі директора Мошкіної О.А., ТОВ «Фогт Медікаль» (сторона 3) в особі генерального директора Ісхакова І.А., його предметом визначено зобов`язання сторін договору шляхом об`єднання своїх зусиль та майна належного сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення соціально-економічного ефекту від результатів діяльності по напрямкам, в порядку і на умовах, визначених договором. Сторони зобов`язалися здійснювати придбання препаратів за рахунок вкладів кожної сторони в спільну діяльність. Сума грошових коштів для придбання препаратів (вкладів сторін у спільну діяльність) визначається у відповідності до рахунків (інвойсів), виставляємих постачальниками (виробниками) препаратів.

Зі змісту зазначеного відповідачкою ОСОБА_2 договору про спільну діяльність встановлено, що вклади і доля його сторін складають: вклад Сторони 1 є дозвільні документи (ліцензії), укладені джоговірні відносини з постачальниками препаоатів, технічне обладнання, навички і вміння, ноу-хау, трудовий ресурс, ліцензійний склад медичного призначення. Доля сторони 1 у спільній діяльності складає 30%;. Вклад Сторони 2 є професійні знання, навички і вміння, ділова репутація і ділові зв`язки, офісні і складські приміщення , грошові кошти в розмірі 750 000 гривень, а також трудовий ресурс. Доля сторони 2 у спільній діяльності складає 30%. Вкладом Сторони 3 являються грошові кошти в розмірі 6 335 017 рублів. Доля сторони 3 в спільній діяльності складає 30%. Реалізація придбаних препаратів мала здійснюватись на території України. Сторони домовились що, внесені грошові кошти Стороною 3 підлягають компенсації в повному обсязі. Незалежно від реалізації препаратів , Сторона 1 зобов`язалася перераховувати з рахунку спільної діяльності Стороні 3 повну суму внесених нею грошових коштів у строк до 31.03.2018 року.

Наразі судом встановлено, що зазначений відповідачкою ОСОБА_2 договір про спільну діяльність, кінцевими беніфіціарами двох товариств, котрі також були сторонами цього договору були сторони у справі, однак правовідносини пов`язані зі спільною діяльністю цих товариств за умовами договору мали місце з 24.07.2017 року до 31.03.2018 року а свої зобов`язання за договором з приводу якого заявлено спір відповідачка ОСОБА_2 мала виконати з 06.04.2018 року до 30 вересня 2018 року.

Надана суду відповідачкою ОСОБА_2 копія розписки ОСОБА_14 від 06.04.2018 року не засвідчена в установленому законом порядку, не містить даних про місцезнаходження оригіналу цієї ж розписки, крім того ОСОБА_2 не надано суду в установленому законом порядку доказів на підтвердження виконання ТОВ «Імуноген Україна» зобов`язань перед ОСОБА_5 за договором №2407-2017 про спільну діяльність від 24.07.2017 року, а також яких саме зобов`язання за цим же договором мала гарантувати ОСОБА_2 ..

Отже заперечення відповідачки суд відхиляє з причин відсутності у матеріалах справи доказів, які підтверджують настання тих обставин, про які зазначила ОСОБА_2 , а також у зв`язку з недоведеністю їх взаємозв`язку із фактичними даними справи.

Відповідно до правил ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Правилами статті 1048 ЦК України також визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, а ч. 1 ст. 1049 цього ж Кодексу передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На думку суду, достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачем коштів є наявність у договорі позики та розписці формулювання про передачу у власність позикодавцем грошових коштів, що свідчить про факт отримання позичальником цих коштів. З огляду на що суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення їх з відповідача.

Наявність у позивача оригіналу договору позики та розписки згідно з положенням ч. 3 ст. 545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачкою, тому є підстави для стягнення з останньої на користь позивача суми позики за вказаним договором.

У розумінні ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як видно зі змісту укладеного сторонами у справі договору, а саме пункту 3, сторона, винна в неповерненні чи несвоєчасному поверненні грошей, має сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ зхап кожен день прострочення. Ця умова поширюється і на випадок відмови від отримання письмового повідомлення про час повернення боргу.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

За правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

З підстав порушення відповідачкою ОСОБА_2 умов договору позики грошових коштів у частині, що стосується строку її повернення, представник позивача просить стягнути з відповідачки суму основного боргу в розмірі 2 896 637,70 (два мільйони вісімсот дев`яносто шість тисяч шістсот тридцять сім) гривень 70 коп., пені в розмірі 174 274 грн. 42 коп., три відсотки річних у розмірі 14 522 грн. 87 коп., інфляційні витрати в розмірі 49 242 грн. 84 коп., а всього 3 134 677 грн. 83 коп. є обґрунтованими, доведеними і підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову не спростовувала правильність розрахунку зроблений позивачем.

За правилами ст. 131 ЦПКУ України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача ОСОБА_2 в порядку передбаченому ст. 141 ЦПКУ України в розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір» за вимоги, що були предметом вирішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509,525,526,533, 628,610,1046,1047, ст. ст. 82, 141, 258, 259, 263-266, 273, 279, 280, 281, 354 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 3 134 677, 83 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 810, 00 гривень, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 3 143 487 (три мільйони сто сорок три тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 83 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк