Справа № 755/5485/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Савлук Т. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент», звернулося до суду з позовом, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 148669,28 гривень, з урахуванням пені, 3% річних та індексу інфляції, та судовий збір в розмірі 2230,04 гривень.

12 травня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

23 липня 2020 року відповідач направив до Дніпровського районного суду м. Києва відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що тарифи на послуги з утримання будинків і споруд прибудинкових територій встановлені відповідно до розпорядження Київської міської адміністрації № 982 від 11.10.2016 року та № 936 від 01.06.2018 року та затверджені відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини 1 статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», проте Довідка про суми заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за період 01.06.2017 року по 30.02.2020 року по квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу містить «загально будинкові витрати», а Розпорядження Київської міської адміністрації № 982 від 11.10.2016 року та Розпорядження Київської міської адміністрації № 936 від 01.06.2018 року не містять такого пункту, як і перелік витрат в тарифі згідно законодавства. Крім того, відповідач посилається на те, що до матеріалів справи не додано розрахунку загальнобудинкових витрат з зазначенням показників загальнобудинкових лічильників, які визначаються пропорційно площі квартири, це стосується витрат пов`язаних з електропостачанням витяжної вентиляції будинку, тепло- і холодопостачання фанкойлів, електропостачання для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території.

Також, відповідач зазначив, що Договір №РО 18/156 від 01 грудня 2014 року з 14.12.2016 року розірвано, а оскільки такі витрати є додатковими і передбачені лише договором, то такі послуги не підлягають сплаті.

Стосовно розміру нарахованої заборгованості, відповідач вказує, що оскільки він є співвласником ОСББ «Раїси Окіпної, 18», та співмешканцем будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що обслуговує за договором Позивач. Так, відповідач, як член правління ОСББД «Раїси Окіпної, 18», разом з іншими співласниками здійснили вихід з метою перевірки (звірки, обстеження стану) Системи фанкойлів та кондиціонування, вентеляціях та інших загальнобудинкових лічильників в т.ч. паркінгу тощо, на предмет зняття показників та перевірки їх стану. Допуск співвласників було погоджено з керівництвом обслуговуючої компанії «Сент Софія Проперті Менеджмент», однак на погоджену дату, 28 серпня 2019 року, співвласників не було допущено до лічильників системи факойлів та кондиціонування та інших загальнобудинкових лічильників, про що було складено акт. Отже, на твердження відповідача немає жодних належних доказів вірності нарахування позивачем відповідних платежів, оскільки доступ до лічильників було обмежено позивачем, та у платіжних квитанціях відсутні такі показники. Окремо, відповідач звертає увагу, що пунктом 16 Тарифів визначено, що до тарифу включено «Освітлення місць загального користування і підвалів», що збігається з тарифом загальнобудинкових витрат «електропостачання для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території», що створює для позивача підстави для подвійного стягнення платні. На якій підставі позивачем було розділено оплату відповідача за обслуговування будинку та прибудинкових територій на оплату за «обслуговування будинку та прибудинкових територій» та «загальнобудинкові витрати» відповідачу не відомо та не зрозуміло.

Стосовно заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то останній вважає необґрунтованою вимогу в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення виконання зобов`язання по оплаті за надані позивачем послуги, оскільки між сторонами розірвано Договір про надання послуг, однак не укладено нового окремого договору, який би містив положення щодо умов, порядку та розміру оплати неустойки у разі прострочення виконання зобов`язання, та на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не було передбачено стягнення неустойки за порушення досліджуваного зобов`язання, тобто даний вид санаційного стягнення не передбаченого договором та не є обов`язковим за законом для даного виду договорів, тому не може бути предметом стягнення за рішенням суду в розрізі даного спору.

Крім того, позивачем не було додано до матеріалів справи жодних розрахунків та інших доказів, що підтверджувало б фактичне надання послуги, яка б входила в «загальнобудинкові витрати» та хоч якось би пояснювало підґрунтя та цільове спрямування коштів отриманих з такого платежу. Не надано первинних договорів, актів виконаних робіт, жодних доказів фактичного надання ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» вищезазначених послуг та доказів фактичного споживання таких послуг також не надано, тому на підставі вище зазначеного у задоволенні заявлених вимог позивачу слід відмовити у повному обсязі.

29 липня 2020 року позивачем на адресу Дніпровського районного суду м. Києва було направлено відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що позивач вважає свої вимоги обґрунтованими і такими, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Так, позивач не спростовує той факт, що укладений між позивачем та відповідачем Договір №РО 18/156 від 01 грудня 2014 року з 14.12.2016 року розірвано. Однак, дана обставина не звільняє від обов`язку власника утримувати своє майно.

Відповідно до ст. 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, позивачем після заперечень відповідача викладених у відзиві, було здійснено новий розрахунок заборгованості по оплаті загально-будинкових витрат з урахуванням заперечень відповідача. Заборгованість за вище зазначений період склала 95666,63 грн, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, дана сума заборгованості розрахована на підставі показників загально будинкових засобів обліку пропорційно площі квартири Споживача згідно тарифів, встановлених та затверджених Постановою НКРЕКП №1901 від 10.09.2019 року. Враховуючи вище зазначене позивач просив задовольнити позовну заяву з урахуванням виправленої довідки про суми заборгованості.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, 26 серпня 2010 року між ОСББ «Раїси Окіпної, 18» та ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» укладено Договір про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом (з відкладною обставиною), за умовами якого Товариство (управитель) за плату надає послуги з утримання на балансі Житлового комплексу по вул. Раїси Окіпної, буд. 18 у м. Києві та управління Неподільним та Загальним майном Житлового комплексу, забезпечує належну його експлуатацію, надаючи споживачам житлово-комунальні послуги відповідної якості. Управитель має право отримувати плату від споживачів будинку за надані житлово-комунальні послуги (п. 2.1, 3.1.10 Договору)

29 жовтня 2010 року складено акт приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, за яким на підставі рішення Загальних зборів членів ОСББ «Раїси Окіпної, 18» від 07 червня 2010 року, договору про надання послуг з утримання на балансі та управління житловим комплексом від 26.08.2010 року, ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» прийнято від ТОВ «Д.І.А. Девелопмент» на свій баланс будинок АДРЕСА_2 .

01 грудня 2014 року між ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» та ОСОБА_1 укладено Договір № РО-18/156 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку з підземним паркінгом по АДРЕСА_2 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим Договором. Розмір щомісячної плати за послуги на дату укладення цього Договору становить 2615,77 грн, крім того податок на додану вартість 523,16 грн, разом 3138,93 грн.

Згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації Виконавчого органу Київської міської ради від 24 грудня 2010 року № 1164, встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структуру і внесено зміни до розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) від 31.08.2009 № 978, № 979 від 14.08.2009 року, № 902 від 02.03.2010 року № 114.

Згідно Розпорядження Київської міської державної адміністрації Виконавчого органу Київської міської ради від 11 жовтня 2016 року № 982, внесено зміни до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, встановлених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30 вересня 2014 року № 1078.

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 240,9 кв.м., житловою площею 151,7 кв.м.

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них.

Відповідно до частини 7 статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. (Постанова Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 638/11034/15-ц).

За змістом ст. 319, 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, при прийнятті рішення суд не враховує Договір № РО-18/156 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.12.2014 року укладений між ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» та ОСОБА_1 , оскільки в ході судового розгляду встановлено, і підтверджено сторонами, що вище зазначений Договір № РО-18/156 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.12.2014 року розірваний сторонами з 14 грудня 2016 року.

Одночасно слід зазначити, що відсутність договору між балансоутримувачем майна та власником майна, не позбавляє останнього від зобов`язання утримувати майно, яке перебуває у власності споживача.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Разом з тим, перевіривши розрахунок заборгованості за надані послуги, суд приходить до наступного.

Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування довідної позиції територіальних громад», затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №390 від 30.07.2012 (далі - Порядок №390)

Відповідно до п. 2.1 Порядку №390 суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Згідно з п. 2.2. Порядку №390 протягом п`яти робочих днів з дня подання відповідних розрахунків до органу місцевого самоврядування суб`єкти господарювання інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів за визначеними цим Порядком способами.

Згідно з п. 2.4 Порядку №390 суб`єктами господарювання, що надають послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, до відома споживачів доводиться така - інформація: загальний розмір тарифу (з податком на додану вартість) для кожного конкретного будинку; перелік послуг, що входять до складу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових-територій, що надаватимуться в кожному конкретному будинку, та їх вартість; періодичність та строки надання послуг; причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу, визначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо);інша додаткова інформація, визначена суб`єктом господарювання та/або органом місцевого самоврядування.

Зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності) та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них.

Відповідач у своєму відзиві при обґрунтуванні заперечень зазначає, що Довідка про суму заборгованості за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території по квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу містить «загальнобудинкові витрати», а Розпорядженням Київської міської адміністрації № 982 від 11.10.2016 року та Розпорядженням Київської міської адміністрації № 936 від 01.06.2018 року не містять такого пункту, як і перелік витрат в тарифі згідно законодавства.

Положенням п. 8.1.3. Договору №РО 18/156, на який посилається позивач, визначено, що відповідач зобов`язаний брати участь у загальнобудинкових витратах, така участь визначається пропорційно площі квартири, у витратах пов`язаних з: електропостачанням витяжної вентеляції будинку, тепло-і холодопостачання фанкойлів, електропостачання для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території визначається на підставі показників загальнобудинкових засобів обліку.

Сума загальнобудинкових витрат визначається позивачем, як виконавцем послуг за договором, на підставі рахунку на оплату, який надається відповідачу, оскільки у Договорі, відсутні тарифи на такі витрати, а лише затверджено механізм розрахунку. Проте, до матеріалів справи не додано розрахунку заявлених до стягнення загальнобудинкових витрат, не наведено, з яких саме показників загальнобудинкових засобів обліку виходив позивач, визначаючи відповідачу суму, яка підлягає сплаті, в самих рахунках відсутні будь-які розрахунки та показники загальнобудинкових лічильників.

У відповідь на вище зазначені заперечення позивач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Листом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 23/4883 від 02.11.2010 року визначено, що відповідно до п. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викупних квартирах) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Враховуючи вище зазначене, підставою для оплати загально-будинкових витрат є вказані вище нормативно-правові акти, а розраховується така сума пропорційно до займаної площі.

Так, споживач зобов`язаний брати участь у витратах, пов`язаних з електропостачання витяжної вентиляції будинку, тепло і холодопостачання фанкойлів, електропостачання для освітлення фасаду будинку та прибудинкової території. Розмір таких витрат розраховується щомісячно на підставі показників загальнобудинкових засобів обліку пропорційно площі квартири споживача згідно тарифів, встановлених та затверджених Постановою НКРЕКП № 1901 від 10.09.2019 року.

Крім того, порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (далі - Порядок №869)

У відповідності до п. 2 Порядку №869 тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - вартість надання таких послуг, розрахована на основі економічно обґрунтованих планованих (нормативних) витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість.

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №869 калькуляційною одиницею є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи.

Під час розрахунку нормативних витрат враховуються: середньомісячні витрати з оплати праці (далі - заробітна плата) та середньомісячні матеріальні витрати на рік окремо за статтями експлуатаційних витрат; плановані трудовитрати, що не можуть перевищувати розмір, передбачений нормами часу та нормами обслуговування для робітників і виробничого персоналу, що встановлюються Мінрегіоном.

Пунктами 7-23 Порядку №869 встановлені формули для розрахунку нормативних витрат, пунктом 37 встановлена формула, за якою здійснюється коригування тарифів на послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду № 756/4505/16 від 08 серпня 2019 року.

Аналізуючи вище зазначене, надаючи належну оцінку доказам, перевіривши розрахунок суми заборгованості за надані послуги згідно Договору № РО-18/156 від 01.12.2014 р. за період з 01.06.2017 р. по 31.08.2018 р. та з 01.07.2019 р. по 29.02.2020 р. по квартирі АДРЕСА_3 станом на 25.03.2020 року суд приходить до висновку, що розрахунок наданий позивачем містить графу розрахунку стосовно: «загальнобудинкові витрати п. 8.1.3» та містить посилання на Договір № РО-18/156 від 01.12.2014 р. який визнано припиненим з 14.12.2016 року, тому посилання на вище зазначений договір при здійснені розрахунку сум заборгованості за надані послуги за період з 01.06.2017 р. по 31.08.2018 р. та з 01.07.2019 р. по 29.02.2020 р. по квартирі АДРЕСА_3 є безпідставним.

Крім того, при прийнятті остаточного рішення, суд враховує неодноразові звернення відповідача на адресу позивача про перерахунок наданих послуг, про надання інформації стосовно лічильників та про неналежне надання послуг, що підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами, визнання позивачем тієї обставини, що Договір № РО-18/156 від 01.12.2014 р. визнано припиненим з 14.12.2016 року, всі вище зазначені докази свідчать про не обґрунтоване нарахування заборгованості за надані послуги з боку позивача на рахунок відповідача.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за надані послуги.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 319, 322, 526, 549, 610, 612, 625, Цивільного кодексу України,Законом України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 2, 10, 49, 76-81, 89, 141, 264 - 265, 274, 279, 280, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- відмовити.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: