Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Зборовської Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Калинич Оксана Іллівна, до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Калинич Оксана Іллівна, звернувся в суд з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що у жовтні 2020 року ОСОБА_1 стало відомо від керівника підприємства ФОП ОСОБА_2 , на якому він працює, що у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивовар Ю.Г. перебуває на примусовому виконанні виконавчий напис № 6529 від 19.02.2020 року, виданий приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з нього заборгованості в сумі 15810,27 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 200 грн.

Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

18.11.2013 року позивачем підписано заяву № 008-06502-181113 про приєднання до банківських послуг ПАТ «Дельта Банк», правонаступником нібито то якого є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019 року, згідно з яким він отримав у користування платіжну карту зі встановленим лімітом кредитної лінії в сумі 14343,17 грн. на строк 364 календарних дні. Однак правовідносини між ним та банком давно припинилися, він вже більше шести років не користується вказаними банківськими послугами та у його розпорядженні немає платіжної карти зі встановленим кредитним лімітом.

Зазначає, що виконавчий напис вчинено всупереч вимогам чинного законодавства, без перевірки безспірності заборгованості, після спливу трьох років з моменту набуття банком права вимоги.

Крім того, жодної інформації щодо відступлення права вимоги ним не отримано, а також він не отримував жодних письмових повідомлень від відповідача щодо наявності боргу та вимоги його сплатити.

Зауважує, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. не враховано, що правовідносини між ним та ПАТ «Дельта Банк», які виникли на підставі договору № 008-06502-181113 від 18.11.2013 року, припинені. Відповідно до п. 1.5 цього договору, право примусового стягнення боргу у банку виникло ще 18.11.2014 року, тобто виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Вказані правовідносини мають спірний характер, оскільки сума заборгованості не підтверджена жодним розрахунком з урахуванням положень чинного законодавства.

Вказує, що його адвокатом здійснено адвокатський запит до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на яких підставах здійснено виконавчий напис та на яких підставах товариство заявило до нього право вимоги про стягнення грошових коштів. Однак, станом на сьогодні відповідь не отримано.

Позивач наголошує, що з урахуванням терміну дії кредитного договору (364 календарних дні), останнім днем, коли він повинен був своєчасно виконати зобов`язання є 17.11.2014 року, право примусового стягнення боргу у банку виникло 18.11.2014 року, останнім можливим днем вчинення виконавчого напису є 18.11.2017 року, однак виконавчий напис вчинено тільки 19.02.2020 року, тобто, поза межами трирічного строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Зазначає, що відповідно до виконавчого напису № 6529 від 19.02.2020 року, останній був вчинений приватним нотаріусом на підставі п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 (справа №826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості».

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати виконавчий напис від 19.02.2020 року, зареєстрований в реєстрі № 6529, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості в сумі 15610,27 грн., яка виникла за кредитним договором № 008-06502-181113 від 18.11.2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 200 грн., таким, що не підлягає виконанню. Також позивач просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на його користь судові витрати.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки не повідомлено, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, при цьому надіслала до суду клопотання, згідно з яким просить розглянути справу у її відсутності.

За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18.11.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 008-06502-181113 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, згідно з яким банк відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривні та надав клієнту платіжну картку, а також ПІН-код до неї. Кредит надано шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн., ліміт якої на день укладення договору встановлено в сумі 14343,17 грн. Відповідно до п. 1.5 договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів.

19.02.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 6529, згідно з яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 008-06502-181113 від 18.11.2013 року, укладеним ним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019 року, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд».

Згідно з виконавчим написом строк платежу за кредитним договором № 008-06502-181113 від 18.11.2013 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2018 року по 12.11.2019 року. Сума заборгованості складає 15610,27 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14319,37 грн.; прострочена заборгованість за процентами 1290,90 грн.; прострочена заборгованість за комісією 0 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» в розмірі 200 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка піддягає стягненню з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» складає 15810,27 грн.

У подальшому виконавчий напис було пред`явлено стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» до виконання та такий знаходиться на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Ю.Г.

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін.

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року).

Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Із копії договору № 008-06502-181113 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 18.11.2013 року, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів, тобто до 18.11.2014 року.

Згідно з виконавчим написом, вчиненим 19.02.2020 року, стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2018 року по 12.11.2019 року, тобто поза межами трирічного строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовна давність, згідно ст. 256 ЦК України це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами було укладено письмовий договір щодо збільшення строку позовної давності, а відтак суд застосовує до спірних правовідносин строки встановлені законом.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно умов укладеного між сторонами договору, клієнт має здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення заборгованості.

Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом встановлено, що строк платежу за кредитним договором № 008-06502-181113 від 18.11.2013 року настав, проте приватний нотаріус не зазначає коли саме у відповідача виникло право на стягнення заборгованості у примусовому порядку.

Матеріали справи не містять виписки із особового рахунку позивача та розрахунку заборгованості для того, щоб встановити коли саме відбулося порушення позивачем умов виконання кредитного договору та, як наслідок, у відповідача виникло право на стягнення заборгованості у примусовому порядку, з метою перевірки звернення відповідача із заявою в межах строку позовної давності.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при здійсненні своєї діяльності, нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

При цьому, з точки зору ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15, яка має враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18) від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи ці обставини та вимоги ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості.

Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому банком нотаріусу кредитному договору суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має відповідач при зверненні до нотаріуса.

Суд приймає до уваги наведені твердження позивача, оскільки, в матеріалах справи відсутні переконливі докази, які б свідчили про безспірність заборгованості, як і відсутні докази того, що безспірність заборгованості була належним чином підтверджена відповідачем при подачі документів нотаріусу, та боржник про заборгованість достеменно знала, однак, проігнорувала вимогу про її погашення.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Виходячи з наведених обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства принципу змагальності, спірності заборгованості позивача перед товариством, не спростованої відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у загальному розмірі 1261,20 грн., з яких: 840,80 грн. за подання позовної заяви; 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 16, 18 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 13, 76, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19 лютого 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Степанівною, що зареєстрований в реєстрі за № 6529, згідно з яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 008-06502-181113 від 18.11.2013 року, укладеним ним із ПАТ «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», на підставі договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019 року, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», а саме: заборгованість за період з 11.08.2018 року по 12.11.2019 року, сума якої складає 15610,27 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 14319,37 грн.; прострочена заборгованість за процентами 1290,90 грн., а також плата в розмірі 200 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня 20 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», , що знаходиться за адресою: вул. Саксаганського, 14, оф. 301, м. Київ.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, що знаходиться за адресою: вул. Тарасівська, 18, м. Київ;

приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Пивоваров Юрій Георгійович, що знаходиться за адресою: пл. Кирила і Мефодія, 1, оф. 59, м. Ужгород, Закарпатська область.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 17 березня 2021 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області А.І. Сарай