Справа № 464/1157/20
пр.№ 2/464/511/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 464/1157/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Управління Реєстраційної служби юридичного департаменту Львівської міської ради

третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк України»

вимоги: визнання недійсним свідоцтва, скасування рішень та усунення перешкод в користуванні нерухомим майном

представники учасників справи:

позивача адвокат Малишак А.С.

відповідача ОСОБА_2 - адвокат Оприско М.В.

відповідача УРС ЮД ЛМР - Паращич В.П.

Обставини справи

Позивач, від імені та в інтересах якої діє її представник адвокат Малишак А.С., звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить:

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на 62/100 частин спортивно-оздоровчого комплексу, серія та номер С-04838, видане ОСОБА_2 23 квітня 2012 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10604909 від 04 лютого 2014 року, номер запису про право власності 4549695;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на 38/100 частин спортивно-оздоровчого комплексу, серія та номер С-04837, видане ОСОБА_3 23 квітня 2012 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 квітня 2012 року, реєстраційний номер 36554133;

- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні нею приміщенням для зберігання індивідуального транспорту, індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; шляхом надання доступу до вказаного приміщення та звільнення приміщення гаража від наявного у ньому майна відповідачів або третіх осіб;

- зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 привести в попередній стан приміщення для зберігання індивідуального транспорту, індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом добудови стінної перегородки та відновлення приміщення до попереднього вигляду, який існував станом на 21 вересня 2007 року момент укладення ОСОБА_3 договору іпотеки приміщення для зберігання індивідуального транспорту індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м.

Ухвалою суду від 20 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справ за правилами загального позовного провадження.

Відповідачі та третя особа своїми процесуальними правами не скористалися та відзиву/пояснень щодо позову не надали.

При цьому, відповідачем Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР позивачем невірно вказано найменування юридичної особи як Управління реєстраційної служби юридичного департаменту Львівської міської ради) подано відзив на позов, який не містить підтверджень надіслання (надання) такого іншим учасникам процесу.

Згідно із ч.ч.4, 5 ст.178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Про зазначений процесуальний обов`язок відповідача вказано в ухвалі про відкриття провадження у справі від 20 березня 2020 року.

Оскільки відповідачем Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР зазначені вимоги закону дотримані не були, що тягнуть за собою позбавлення прав інших учасників процесу на підтвердження чи спростування відповідних аргументів, а тому суд не приймає такий до уваги.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні представника позивача про забезпечення позову.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задоволити. Ствердив, що для проведення прилюдних торгів проводилася оцінка майна (приміщення гаража), однак виконавця всередину не пустили. На момент придбання позивачем майна, яке перебувало в іпотеці банку, таке фізично не існувало, було реконструйовано без згоди банку, а запис про держану реєстрацію не був скасований. Позивач не оскаржує ні прилюдні торги, ні укладений в результаті договір.

Інші учасники процесу, будучи належним чином повідомлені, до суду не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Клопотання відповідача ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Оприска М.В. про відкладення розгляду справи не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Провадження у справі відкрито 20 березня 2020 року, відповідачі (крім Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту ЛМР) своїми процесуальними правами не скористалися та відзиву не подали, підготовче провадження закрито 06 жовтня 2020 року. Адвокатом Оприском М.В. тричі подавались клопотання про відкладення розгляду справи на 10 листопада 2020 року, 03 лютого 2021 року та 03 березня 2021 року, а його доводи про отримання повідомлення про судове засідання не відповідають дійсності, адже особисто повідомлений під розписку в суді щодо останнього засідання (03 березня 2021 року).

Судом створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, а тому з метою дотримання прав позивача на доступ до суду та балансу інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляду справи, відсутності клопотань про призначення експертизи, виклику свідків чи продовження процесуальних строків, саме бажання учасника, за відсутності подання ним своїх письмових аргументів та доказів, як це передбачено цивільним процесуальним законодавством, не може бути виправданим, розцінюється судом як затягування розгляду справи та зловживання процесуальними правами.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Свідоцтвом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. від 20 вересня 2019 року відповідно до ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.47 Закону України «Про іпотеку», на підставі акта приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, складеного приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. 11 вересня 2019 року, посвідчено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності майно - приміщення для зберігання індивідуального транспорту, індекс ХХХ загальною площею 16,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з протоколом проведення електронних торгів № 428649 від 29 серпня 2019 року, що раніше належало ОСОБА_3 .

Про указане свідчить інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, остання від 12 лютого 2021 року за № 244237351; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Натомість позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності на 62/100 та 38/100 частин спортивно-оздоровчого центру загальною площею 278,8 кв.м, серія та номер НОМЕР_1 та С-04837, виданих відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23 квітня 2012 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради із скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер майна 01, 36554133.

Указане підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, остання від 12 лютого 2021 року за № 244232959.

Заявляючи вимоги про визнання недійсним свідоцтв про право власності від 23 квітня 2012 року, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язанні усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном приміщенням для зберігання індивідуального транспорту та приведення такого у попередній стан, обґрунтування позову фактично зводяться до непогодження з реконструкцією спортивно-оздоровчого центру, яке відбувалось протягом 2008-2012 років.

Так, розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради за № 315 від 13 травня 2008 року затверджено висновок міжвідомчої комісії та погоджено збір даних на проектування реконструкції квартири АДРЕСА_2 площею 105,6 кв.м, приміщення для зберігання індивідуального автотранспорту площею 16,6 кв.м та підвальних приміщень під літ.ХХХІ-ХХХVІ площею 163,1 кв.м по АДРЕСА_1 під спортивно-оздоровчий центр.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 13 жовтня 2009 року видано дозвіл на виконання згаданих будівельних робіт за № 1/935-09, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 22 жовтня 2010 року № 1451 погоджено акт готовності об`єкта до експлуатації спортивно-оздоровчого центру на АДРЕСА_1 .

Наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 1020-НЖ-С від 23 квітня 2012 року оформлено право приватної спільної часткової власності на приміщення спортивно-оздоровчого центру на АДРЕСА_3 загальною площею 278,8 кв.м в таких частинах: ОСОБА_3 на 38/100 частин, а ОСОБА_2 на 62/100 частин. У подальшому на підставі цього наказу видані спірні свідоцтва про право власності.

Дійсно, згідно із ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Утім, за ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року справі № 653/1216/16-ц роз`яснено, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Також постанова Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 712/15369/12 містить наступні висновки.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (джерело права при застосуванні при розгляді справ в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.

Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суди мають виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанови Верхового Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 27 листопада 2018 у справі № 905/2260/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 14 січня 2020 року у справі № 923/193/19).

Таким чином, за придбання позивачем на електронних торгах, які відбувалися у відповідності до законодавчо встановленої процедури: в межах виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за № 2831/5, у вересні 2019 року майно - приміщення для зберігання індивідуального транспорту, яке ще протягом 2008-2012 років реконструйовано в спортивно-оздоровчий центр, відповідачі як власники (володільці) такого центру цивільної відповідальності за відповідні дії уповноважених на це державних органів/осіб нести не можуть. Позивачем не наведено жодних підстав та не надано доказів для визнання недійсними свідоцтв про право власності спортивно-оздоровчого центра площею 278,8 кв.м, виданих ще у 2012 році та отриманих у відповідності до встановленої на той час процедури, яка ніким не оскаржувалась та не оспорювалась.

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення, невизнання чи оспорення прав позивача при придбанні приміщення для зберігання індивідуального транспорту на електронних торгах чи після таких за наявності гарантованого у відповідачів права власності на реконструйоване майно спортивно-оздоровчого комплексу.

Суд наголошує, що позивач придбав майно площею 16,6 кв.м, натомість зводить вимог до оскарження права власності комплексу площею 278,8 кв.м, що не може свідчити щодо пропорційності та розумного балансу інтересів сторін.

Таким чином, позивач, який користується правовою допомогою адвоката, не виконав свого процесуального обов`язку та не обґрунтував з наданням відповідних доказів, які б переконливо доводили заявлені вимоги та наведені підстави позову (обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу) щодо неправомірності, на його думку, набуття відповідачами права власності на спортивного-оздоровчий центр в цілому.

Інших вимог не заявлено. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Підсумовуючи все вище наведене, суд дійшов переконання, що обраний позивачем спосіб захисту права щодо визнання недійсним свідоцтв про право власності, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зобов`язання усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном (приміщенням для зберігання індивідуального транспорту) та приведення такого у попередній стан не відповідає ефективному засобу захисту, не забезпечує захисту і відновлення прав позивача за наведених ним же обставин. Інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Задоволення заявлених вимог з приведенням відновленням всього приміщення до попереднього стану не можна вважати адекватним заходом чи таким, що відповідає принципам пропорційності та балансу сторін.

Відмова в задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту своїх прав не позбавляє позивача можливості в подальшому реалізувати своє право поновлення порушеного права щодо реалізації на електронних торгах неіснуючого в натурі нерухомого майна шляхом оспорення придбання такого або отримання відповідного відшкодування.

З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі поданих учасниками доказів, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні.

Розподіл судових витрат

У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління Реєстраційної служби юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання недійсним свідоцтва, скасування рішень та усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_6

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП невідомий, АДРЕСА_5 )

відповідач Управління Реєстраційної служби юридичного департаменту Львівської міської ради, код за , м.Львів, вул.Городоцька, 299

третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк України», код за , м.Київ, вул.Андріївська, 2/12

Повний текст рішення складено 12 березня 2021 року.

Суддя О.В.Тімченко