Номер провадження: 22-ц/813/4242/21
Номер справи місцевого суду: 522/2922/16-ц
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
21.12.2021 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участю секретаря Чепрас А.І.,
учасники справи:
відповідач Міністерство оборони України,
відповідач Державна казначейська служба,
відповідач Національна поліція України,
відповідач Служба безпеки України,
відповідач Генеральна прокуратура України,
розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2020 року у складі судді Донцова Д.Ю.,
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з відповідачів майнову та моральну шкоду, посилаючись на таке.
Невстановлені військовослужбовці 24-го окремого штурмового батальйону Сухопутних військ Збройних Сил України (умовне найменування «військова частина польова пошта НОМЕР_1 » або «батальйон «Айдар») 25 листопада 2014 року приблизно о 16 год. 30 хв. викрали його та ОСОБА_2 з території складських приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 .
Того ж дня, вказані військовослужбовці, проїздом через три блокпости, погрожуючи автоматами та під конвоєм, привезли їх до комендатури батальйону «Айдар» (м. Щастя) та закрили у підвальному приміщенні. Потім позивача викликали на допит і, звинувачуючи в сепаратизмі, почали застосовувати до нього фізичне насильство.
В подальшому, одного з викрадачів він упізнав як колишнього оперативного працівника Каменобродського РВВС м. Луганська.
Приблизно через годину озброєні люди в масках, закувавши його та ОСОБА_2 у кайдани та надівши на голову мішки, відвезли до іншого будинку. Коли зняли мішки, позивач упізнав дачний будинок колишнього голови податкової служби Станично-Луганського району, саме там він знаходився у полоні впродовж наступних п`яти днів.
Указував на те, що військовослужбовці звинувачували його у пособництві сепаратистам та щоденно застосовували щодо нього різноманітні засоби фізичного та психологічного насильства: катування, нанесення тілесних ушкоджень, знущання та погрози.
30 листопада 2014 року вказані особи перевезли його та ОСОБА_2 у с. Новоайдар, передали оперуповноваженому УСБУ в Дніпропетровській області Матвєєву А. О., який доставив їх у Новоайдарську районну лікарню.
У лікарні у позивача діагностовано: політравму; закриту черепно-мозкову травму; струс головного мозку; множинні удари і гематоми м`яких тканин тулуба, верхніх і нижніх кінцівок; забій правого суглобу; закритий перелом променевої кістки; баротравму лівого вуха; ушкодження барабанної перетинки лівого вуха; вогнепальне поранення ноги. ОСОБА_2 встановлено діагноз: множинні удари і гематоми м`яких тканин обличчя, верхніх і нижніх кінцівок.
Від отриманих травм він лікувався у різних лікувальних закладах в періоди з 02 по 17 грудня 2014 року стаціонарно, з 19 лютого 2014 року по 26 травня 2015 року амбулаторно. 04 лютого 2015 року йому встановлена інвалідність другої групи.
На думку позивача, саме військовослужбовці України вчинили відносно нього вищезазначені незаконні дії, тому держава Україна, яка несе відповідальність за незаконні дії її службовців, повинна відшкодувати йому спричинену шкоду.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26.08.2020 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, оскільки не встановлено осіб, що вчинили злочин, кримінальне розслідування триває. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.12.2021 рішення суду в зазначеній частині залишено без змін, оскільки діяння, вчинені щодо ОСОБА_1 мають ознаки кримінального правопорушення, проте розслідування не завершено, що не надає підстав для висновку щодо винних осіб та можливості відшкодування шкоди.

Під час вирішення спору судом виявлені обставини, які не можуть залишатися поза увагою та потребують відповідно реагування.

Відповідно до статей 3, 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.
Положенням статті 28 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно зі статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Згідно з частиною першою статті 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків, визнаних у вказаній частині, і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до статті 1 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання від 10 грудня 1984 року (далі Конвенція проти катувань), термін «катування» означає будь-який акт, яким будь-якій особі свідомо спричиняється сильний біль або страждання, фізичне та/або моральне, для отримання від неї або третьої особи свідоцтва чи повідомлення, покарати за дії, які здійснила ця особа або третя особа або в здійсненні яких вона підозрюється; а також залякати або примусити її або третю особу. До цього визначення не включають біль або страждання, які виникають в силу законних санкцій, невід`ємні від цих санкцій або викликаються ними випадково. Катування належать до тяжких та свідомо жорстоких, нелюдських та принижуючих людську гідність видів поводження.
Невизнане затримання особи є повним запереченням гарантій пункту 1 статті 5 Конвенції і серйозним порушенням її положень (Cicek v. Turkey, №25704/94, § 164, 27 February 2001).
У справі, що переглядається, жодна зі сторін не заперечувала той факт, що ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, характер яких свідчить, що позивач зазнав неналежного з ним поводження.
Незважаючи на істотність порушення прав ОСОБА_1 та тяжкість звинувачень на адресу офіційних осіб держави досі державними органами не забезпечено ефективного розслідування злочину щодо насильницького зникнення ОСОБА_1 , що становить порушення статті 13 Конвенції про захистправ людини і основоположних свобод.
Так, за фактом незаконного позбавлення волі ОСОБА_1 25 листопада 2014 року порушено кримінальне провадження № 0000571, яке знаходиться в провадженні слідчого відділу Новоайдарського РВ ГУМВС України в Луганській області.
Досудове розслідування триває на протязі 7 років, на час розгляду справи не завершене, що впливає на можливість ОСОБА_1 захисти свої права.
Практика Європейського суду з прав людини наголошує, що у справах, що стосуються відповідальності за дії, які завдали серйозної шкоди здоров`ю, органи влади зобов`язані діяти зі зразковою ретельністю та здійснювати провадження з особливою швидкістю.
Відповідно до ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування в формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, має низку повноважень щодо організації належного виконання повноважень, в тому числі і у разі проведення неефективного досудового розслідування.
Згідно з п.6ч.1ст.23 Законом України «Про Національну поліцію» національна поліціяздійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Вбачається зі справи, що процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у цій справі здійснювалось Новоайдарським відділом Сєвєродонецької місцевої прокуратури, а досудове розслідування СВ Новоайдарського ВП ГУНП в Луганській області (Щастинська окружна прокуратура Луганської області, Щастинський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області відповідно).
Оскільки зазначені обставини негативно впливають на права ОСОБА_1 , позбавляючи можливості їх відновлення, зазначену інформацію необхідно довести до відома органів прокуратури та поліції з метою вжиття відповідних заходів реагування.

Керуючись ст.ст. 262,385 ЦПК України, суд

ухвалив:
Про викладене в окремій ухвалі довести до відома керівника Щастинської окружної прокуратури Луганської області, начальника Щастинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, Національної поліції України, Генеральної прокуратури України для належного реагування та повідомлення про вжиті заходи у місячний строк з дня отримання ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 21.01.2022.

Головуючий:

Судді: