ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1501/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. cмт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді Іщенко І.М., при секретарі судового засідання Клисак Н.Г., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В

21.09.2021 року до суду звернулась представник позивача ОСОБА_2 з позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінпром маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Новомосковський ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 10.11.2015 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» був укладений Кредитний договір № 0.

З 22.12.2016 року правонаступником усіх прав та обов`язків за Кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року стало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з 20.01.2020 року - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а з 09.07.2020 року - ТОВ «Фінпром маркет».

04.07.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 5140 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року за період з 21.12.2016 року по 24.07.2020 року у розмірі

10 023,47 грн., яка складається з наступного:

-6200,01 грн. - заборгованості за тілом кредиту;

-3823,46 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом,

а також 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат», на загальну суму 10 073,47 грн.

09.07.2021 року державним виконавцем Новомосковського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Корєлою О.М. було відкрито виконавче провадження №66041316 на підставі виконавчого напису №5140 від 4.07.2021 року, а 16.07.2021 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена за місцем праці позивача в ТОВ «Екофілд».

Позивач не погоджується з вчиненим виконавчим написом, вказаним розміром заборгованості, вважає його перебільшеним,, нарахованим з порушенням умов кредитного договору, що відсотки нараховані вже після закінчення строку дії договору, що вимоги до неї пред`явлені після спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим, вчинення виконавчого напису нотаріусу - незаконним, яке порушує законодавство України, та на підставі вищевикладеного звернувся до суду для захисту своїх прав.

Ухвалою Петриківського районного суду від 04.10.2021 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Петриківського районного суду від 04.10.2021 року, задоволено заяву ОСОБА_1 , щодо забезпечення позову, шляхом зупинення примусового стягнення на заробітну плату боржника на підставі виконавчого напису №5140 від 04.07.2021 року.

Ухвалою Петриківського районного суду від 04.10.2021 року, задоволено заяву ОСОБА_1 про витребування доказів, та витребувано у приватного нотаріуса Київського МНО Остапенко Є.М. належним чином завірену копію нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису №5140 від 04.07.2021 року.

У підготовче судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, адвокат Малюк О.П. надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Фінпром маркет» у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 04.11.2021 від ТОВ ««Фінпром маркет» надійшла заява про визнання позовних вимог та клопотання про врегулювання спору.

Треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М. та представник Новомосковського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяви та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано.

Ухвалою Петриківського районного суду від 23.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, адвокат Малюк О.П. надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Фінпром маркет» у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Від ТОВ ««Фінпром маркет» надійшла заява про визнання позовних вимог та клопотання про врегулювання спору.

Треті особи: приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М. та представник Новомосковського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяви та будь-які інші клопотання на адресу суду не надано.

За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

10.11.2015 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк» був укладений Кредитний договір № 0 (а.с. 24-27).

З 22.12.2016 року правонаступником усіх прав та обов`язків за Кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року стало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з 20.01.2020 року - ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а з 09.07.2020 року - ТОВ «Фінпром маркет».

04.07.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис № 5140, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року за період з 21.12.2016 року по 24.07.2020 року у розмірі

10 023,47 грн., яка складається з наступного:

-6200,01 грн. - заборгованості за тілом кредиту;

-3823,46 грн. - заборгованості за відсотками за користування кредитом,

а також 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст.31 Закону України «Про нотаріат», на загальну суму 10 073,47 грн. (а.с. 23)

09.07.2021 року державним виконавцем Новомосковського відділу ДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Корєлою О.М. було відкрито виконавче провадження №66041316 на підставі виконавчого напису №5140 від 4.07.2021 року, а 16.07.2021 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 28-30) та направлена за місцем праці позивача в ТОВ «Екофілд».

Позивач дізналася про вчинення виконавчого напису після накладання арешту на її кошти, які знаходяться на зарплатному та соціальному рахунках, за відкритим виконавчим провадженням № 66041316 від 09.07.2021 року на підставі виконавчого напису нотаріуса № 5140 від 04.07.2021 року про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року у розмірі 10023,47 грн., а також 50,00 грн. за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 10073,47 грн., після чого звернулася через свого представника адвоката Малюк О.П. до Новомосковського ВДВС і отримала поштою копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, копію постанови про арешт коштів боржника та інші документи.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 року із змінами та доповненнями, Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року за № 296/5 та зареєстрованим в МЮУ 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій, у главі 16 викладений порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів, зокрема, пунктом 1.1 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно з пунктом 1 переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з пунктом 2 переліку документів, який був затверджений Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

Відповідно до статті 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до пункту 4 статті 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з 22.02.2017 року, з моменту проголошення, а отже , з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

А пункт 1 переліку документів стосується лише нотаріально посвідчених договорів.

У зв`язку з тим, що Кредитний договір № 0 від 10.11.2015 року нотаріально не посвідчений, а у виконавчому написі зазначено, що він вчинений на підставі пункту 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», які, як зазначено вище, є незаконними і нечинними, то в момент вчинення виконавчого напису № 5140 від 04.07.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Ознаками безспірності документів, відповідно до яких вчиняється виконавчий напис, є відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах, подання нотаріусу документів, що свідчать про визнання боржником вимог стягувана, а також повідомлення боржника не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та необхідність ліквідування допущених порушень чи оскарження виставлених вимог у судовому порядку, чи подання заперечень кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана боржником, заборгованість вважається безспірною. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Документом, що підтверджує факт визнання боржником вимог кредитора, є вимога відповідача з підписом боржника про її отримання або поштове повідомлення з підписом боржника про отримання цінного листа з описом вкладення, в якому зазначено, що саме вимога направлена боржнику, а не інший документ.

Так, пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотеко держателя. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Позивач заперечує проти отримання нею письмових повідомлень від відповідача та нотаріуса про наявність заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року та намір вчинити виконавчий напис, а відповідач не надав нотаріусу доказів отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило позивача права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень.

Таким чином, безспірною заборгованістю є така заборгованість, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Однак на підставі документів, наданих відповідачем нотаріусу, а також із заяви про вчинення виконавчого напису не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості за кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року, в тому числі за сумою кредиту та процентами, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту та процентах, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність його вимог до боржника.

Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року, а саме: суми боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитом, у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово, без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості згідно умовам кредитного договору.

Таким чином, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками відповідача, який є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача.

Наданий розрахунок заборгованості за кредитним договором №0 від 10.11.2015 року не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», яка передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наданий розрахунок заборгованості не містить інформації щодо часу, дати, суми, місця, ПІБ платника, призначення платежу, дебет/кредит (коли саме, яким чином та в якому розмірі вони були надані), не містить інформації щодо погашення заборгованості (коли саме, ким, яким чином та в якому розмірі були надані грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом), яка повинна міститись у виписці за рахунком, а є лише одностороннім та одноособовим нарахуванням відповідачем суми заборгованості за певний період.

Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов кредитного договору № 0 від 10.11.2015 року у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-20цс12.

Крім того, нотаріусом також не перевірено повноваження особи, яка підписала розрахунок заборгованості. Оскільки дана особа діє від імені юридичної особи, вона повинна діяти в межах повноважень, які визначені відповідною довіреністю, а наданою нотаріусу довіреністю не передбачено її право на підпис чи засвідчення первинних бухгалтерських документів.

Таким чином, у нотаріуса на момент вчинення ним виконавчого напису були всі підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем не є безспірним.

Відповідно до пункту 3.6 Кредитного договору № 0 від 10.11.2015 року, кредит має бути повернутий не пізніше 10.11.2016 року.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що виконавчий напис вчинений на суму боргу, яка включає в себе заборгованість за тілом кредиту і процентами, нараховану за період з 21.12.2016року по 24.07.2020року.

Так, Постановою Верховного Суду України від 28.03.2018 р. по справі №444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) закріплена правова позиція про припинення нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування та у випадку пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів.

Згідно правової позиції ВСУ після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, згідно виконавчого напису № 5140 від 04.07.2021 року, з позивача незаконно стягнуто проценти в розмірі 3823,46 грн., нараховані за період з 21.12.2016 року по 24.07.2020 року вже після закінчення строку дії кредитного договору №0 від 10.11.2015 року.

Згідно частини 1 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції від 30.09.2015 року, діючій на момент укладання кредитного договору №0 від 10.11.2015 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У зв`язку з тим, що кредитний договір № 0 від 10.11.2015 року, укладений між позивачем і банком, є споживчим, про що зазначено в тексті договору, наданим для задоволення особистих потреб позивача, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, на правовідносини, які виникли між сторонами за цим договором, розповсюджуються положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Пунктом 7 частини 11 статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції від 30.09.2015 року передбачена заборона кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено частиною 1 статті 261 ЦК України.

Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23.11.2016 року, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Правовою позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (14-10цс18), передбачено, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Останній платіж за Кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року у був здійснений позивачем приблизно в 2016 році, тобто п`ять років тому.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зв`язку з тим, що за кредитним договором № 0 від 10.11.2015 року відносно стягнення заборгованості за кредитом та процентами минув строк позовної давності, внаслідок чого відносини між позивачем і відповідачем є спірними, тому стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису є незаконним.

Наведеними вище нормами установлено, що, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому, матеріалами даної справи установлено, що фактично заборгованість ОСОБА_1 перед банком є спірною, позивач не погоджується з її розміром та складовими.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчилася про відсутність на час пред`явлення вимоги спору, чим порушила п. 2.3 пункту 2, пункту 3 глави 16 розділу II Порядку, ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», отже виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, позивачем долучено платіжні доручення від 01.10.2021 року про сплату ним судового збору у розмірі 908 грн та від 01.10.2021 року в розмірі 454 грн

(а.с. 41,42), а всього: 1 362 грн, тож судові витрати по сплаті судового збору, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, належить стягнути з відповідача ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 24 липня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 5140, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" заборгованості за кредитним договором №0 від 10.11.2015 року, за період з 21.12.2016 року по 24.07.2020 року у розмірі 10 023,47 грн., яка складається з 6200,01 грн., - заборгованості за тілом кредиту та 3823,46 грн., - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також 50 грн за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 10 073,47 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром маркет" на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати за сплату судового збору в сумі 1 362 грн (одна тисяча триста шістдесят дві грн).

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів від дня складання повного судового рішення.

Суддя: І. М. Іщенко