Справа №557/1094/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

секретар судового засідання Довгалець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт Гоща в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бабинської сільської ради Рівненської області про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка проживала в с. Рясники Гощанського району. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, до якого входить: земельна частка (пай) КСП «Рясниківське». Цю земельну частку (пай) набула, працюючи в КСП «Рясниківське», в зв`язку з чим її було включено до списку членів КСП в додатку № 1 до Державного акта РВ № 00009 від 03.09.1993. Однак отримати відповідний сертифікат не встигла, і її було виключено зі списків в зв`язку зі смертю.

Позивач своєчасно прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на день смерті проживав разом з нею та дідом ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною довідкою.

Натомість, реалізувати своє право на спадкове майно не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та тією обставиною, що матір незаконно виключили зі списків членів КСП, які мали право отримати сертифікати.

А тому, посилаючись на норми права, які містяться в ст. ст. 2, 4, 5, 1262, 1268 ЦК України, просить суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай), після смерті матері.

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 23.09.2021 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.10.2021 було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач в заяві на ім`я суду позовні вимоги підтримав повністю та справу просить розглянути без його участі.

Відповідач в заяві на ім`я суду, просить справу розглянути без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 , видане виконавчим комітетом Рясниківської сільської ради Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 35.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 , видане виконавчим комітетом Рясниківської сільської ради Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 10.

Позивач спадщину прийняв своєчасно, що підтверджується довідкою Бабинської сільської ради № 677 від 27.05.2021.

Факт родинних відносин позивача та спадкодавця підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_3 від 23.04.2021, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 18.04.2019, архівною довідкою щодо метричної книги № 589/01-28/20 від 09.11.2020.

Належність спадкового майна спадкодавцю підтверджується відповіддю ГУ Держгеокадастру у Рівненській області.

Позивач реалізувати своє право на спадкове майно не може через те, що відсутні всі правовстановлюючі документи, що підтверджується відмовою нотаріуса № 341/02-14 від 23.06.2021.

В оцінці доводів позовної заяви, суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п.11 ч.1ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на нерухоме майно в тому числі: у випадку наявності заповіту - до осіб, що визначені у заповіті, а за його відсутності - до спадкоємців за законом у порядку черговості. За відсутності умов для одержання свідоцтва про право на спадщину, або у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину спадкоємець має право пред`явити вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку за правилами позовного провадження.

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Потреба у застосуванні такого способу виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджено відповідними доказами, не визнається іншими особами або ними оспорюється (пункт 37 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Судом встановлено, що померла ОСОБА_2 була прийнята в члени КСП «Рясниківське» в Гощанському районі Рівненської області, 03.09.1993, що підтверджується додатком № 1 до Державного акту.

З матеріалів справи, судом установлено, що 03.09.1994 КСП «Рясниківське» в Гощанському районі Рівненської області був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії РВ №00009, розмір земельної частки (паю) становить 2,32 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Рясниківської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

В оцінці доводів позовної заяви, суд застосовує системний аналіз норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст. 317, 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року N 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою.

Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 25 Земельного кодексу України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, які мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність, п. а ч. З ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист права громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення внатурі (на місцевості)земельних ділянок власникам земельних паїв» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Частиною 3 ст. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документом, що посвідчує вказане право є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» з 1995р. проводилося розпаювання земель КСП «Дуліби» в Гощанському районі Рівненської області. Пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995р.№ 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта направо колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними.

Відповідно до п. 24 ППВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Так, правовий статус колгоспника особа могла втратити за заявою про вихід з членів колгоспу на підставі рішення загальних зборів колгоспників та шляхом виключення колгоспника з колгоспу, як крайній захід за систематичне порушення трудової дисципліни, відповідно до п.п. 7, 47 зазначеного Примірного Статуту колгоспу прийнятого Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників 25 березня 1988 року.

Згідно з п.6 Примірного статуту колгоспу, затвердженого Четвертим Всесоюзним з`їздом колгоспників 25.03.1988, членство в колгоспі зберігається за колгоспниками, які припинили роботу по старості або інвалідності, а також за особами, які тимчасово вибули з колгоспу в випадках направлення на роботу в інші колгоспи, міжгосподарські підприємства і організації, в промисловість або в інші народного господарства на строк, встановлений правлінням колгоспу.

Разом з тим, відповідно до ст.5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 1992 року, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Виходячи з викладеного вище, ОСОБА_2 була членом КСП «Рясниківське» в Гощанському районі Рівненської області у момент передачі земель з державної власності у колективну власність КСП, тому на переконання суду, вона набула право на земельну частку (пай) з дня видачі цього державного акта. В даний час позивач не може реалізувати своє право на спадщину - земельну частку (пай), зокрема, шляхом відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку, і тому його право на земельну частку (пай) є порушеним, а отже підлягає захисту.

При цьому, суд враховує аргументи позивача, наведені на підтвердження обставин, зазначених у позову, оскільки такі не оспорювалися відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах справи доказів.

За таких обставин позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273, 293, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Бабинської сільської ради Рівненської області про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,32 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у КСП «Рясниківське» Рівненського (Гощанського) району Рівненської області, яка знаходиться на території Бабинської сільської ради Рівненської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

С у д д я Д.В. Пацко