Справа № 161/111/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А. О.
Провадження № 22-ц/802/379/21 Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

секретаря Опейди В.О.,

з участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

5 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивував тим, що 3 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 358/с, відповідно до умов якого остання отримала 50000 дол. США зі сплатою відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 1 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 3 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки № 358/с/1 та між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено договір поруки № 358/с/2, відповідно до умов яких ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поручилися перед банком за виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором № 358/с від 3 березня 2008 року та зобов`язалися відповідати перед банком за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконала належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, яка станом на 16 грудня 2015 року становила 62892,58 дол. США., яка складається з: 34483,47 дол. США заборгованість за кредитом; 13462,40 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 11941,67 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,66 дол. США штраф (фіксована частина); 2994,38 дол. США штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 62892,58 дол. США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 грудня 2015 року складає 1474830,95 грн, а також судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2018 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 3 березня 2008 року № 358/с у загальному розмірі 47159,55 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1105891,45 грн, з яких 33090,59 дол. США. - сума основної заборгованості, 12053,91 дол. США - сума процентів за користування кредитними коштами, 10,66 дол. США - штраф (фіксована частина), 2004,39 дол. США - штраф (процентна складова).

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 3 березня 2008 року № 358/с у загальному розмірі 47159,55 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 грудня 2015 року становить 1105891,45 грн, з яких 33090,59 дол. США - сума основної заборгованості, 12053,91 дол. США - сума процентів за користування кредитними коштами, 10,66 дол. США - штраф (фіксована частина), 2004,39 дол. США - штраф (процентна складова).

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 2 липня 2018 року переглядалося в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 в частині стягнення процентів за даним кредитним договором та постановою Апеляційного суду Волинської області від 13 вересня 2018 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 2 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до поручителів.

Згідно положень ч.4 ст. 370 ЦПК України апеляційний суд розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , кожен окремо, апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, за адресою, зазначеною в апеляційній скарзі відсутній, однак вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтвердила в судовому засіданні його представник ОСОБА_4 .

Представник позивача також не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 , відповідача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення боргу за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість, а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали окремі договори поруки, відповідно до яких поручилися перед кредитором за виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_2 за даним кредитним договором у повному обсязі. Стягуючи солідарно суму боргу з боржника та поручителя, суд з покликанням на ст. 554 ЦК України та висновок Великої Палати Верховного суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №554/1014/15ц, стягнув доведену розрахунком суму боргу з боржника солідарно з поручителями за кожним договором поруки окремо.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 3 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 358/с, відповідно до умов якого остання отримала 50000 дол. США зі сплатою відсотків і винагороди відповідно до графіка погашення кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 1 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 3 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки № 358/с/1 та між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено договір поруки № 358/с/2, відповідно до умов яких ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поручилися перед банком за виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за кредитним договором № 358/с від 3 березня 2008 року та зобов`язалися відповідати перед банком за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань не виконала належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором, яка станом на 16 грудня 2015 року становила 62892,58 дол. США., яка складається з: 34483,47 дол. США заборгованість за кредитом; 13462,40 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом; 11941,67 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 10,66 дол. США штраф (фіксована частина); 2994,38 дол. США штраф (процентна складова).

Згідно висновку судової експертизи № 33 від 23 лютого 2018 року, проведеної судовим експертом Петренко Г.А., в межах наданих на дослідження документів, за даними розрахунку, проведеного експертом у відповідності до умов кредитного договору № 358/с від 3 березня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_2 , виходячи з процентної ставки 16,0 відсотків річних та застосуванням місячного платежу в сумі 846,00 дол. США та за умови, що ПАТ КБ «Приватбанк» здійснював фінансові послуги, операції щодо видачі кредитних коштів в іноземній валюті, купівлю, продаж іноземної валюти, ведення рахунків в іноземній валюті за наявності банківської ліцензії та дозволу на здійснення відповідних операцій у відповідності з вимогами діючого законодавства України, та за умови, що видача кредиту позичальнику у сумі 50000,00 дол. США документально підтвердиться, станом на 16 грудня 2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_2 по кредитному договору № 358/с від 3 березня 2008 року становить:

по кредиту - 33090,59 дол. США,

по відсотках за користування кредитом - 2 666,03 дол. США,

нарахована сума пені за період з 12 березня 2008 року по 15 грудня 2015 року складає 9273,62 дол. США.

За умови, якщо за рішенням суду буде враховано, що місячна сума погашення кредиту мала б встановити 837,57 дол. США, а не 846,00 дол. США, то заборгованість позичальника по нарахованих відсотках зменшиться на 1087,73 дол. США (т. 2 а.с. 1-71).

Отже, банк нарахував станом на 16 грудня 2015 року заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 13462,40 дол. США.

Розмір відсотків зменшено на суму 1158,49 дол. США за рахунок коригування суми щомісячного платежу (висновок експерта - т. 2 а.с. 40) та на 250 дол. США за рахунок винагороди за оформлення кредитного договору (оскільки відповідна умова договору є нікчемною).

Отже, розмір відсотків становить 13462,40-1158,49-250=12053,91 дол. США.

Судом першої інстанції враховано висновок експерта в частині факту неправильно визначеної суми ануїтетного платежу та реальної процентної ставки, зокрема, зменшено розмір заборгованості за процентами до 12303,91 дол. США.

Разом з тим не можна вважати встановлений факт збільшенням обсягу відповідальності поручителів, про що зазначає відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі. Так, з кредитного договору, укладеного між банком та відповідачкою ОСОБА_2 убачається, що невід`ємною частиною договору є додаток №1, відповідно до якого встановлено графік погашення кредиту, відсотків і винагороди (а.с.12-16). Згідно із даним додатком встановлено ануїтентний платіж в сумі 846 доларів щомісячно. Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 поручилися за виконання боржником даного кредитного договору згідно графіка погашення кредиту в повному обсязі, і лише під час проведення експертизи було виявлено помилку і неправильне нарахування відсотків, то в даному випадку відсутнє збільшення обсягу відповідальності поручителів.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться встановлений строк (термін) його виконання.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про припинення поруки не заслуговують на увагу з таких підстав.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки. З матеріалів справи убачається, що в даному випадку позивач скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми кредиту відповідно до умов договору, зокрема, п.п «а» п. 2.3.3, внаслідок чого змінив строк виконання зобов`язання, зазначивши, що суму боргу слід погасити протягом п`яти днів з дня отримання повідомлення, яке було надіслано відповідачам рекомендованим листом 31 серпня 2015 року, при цьому 5 січня 2016 року банк звернувся в суд з даним позовом, не пропустивши шестимісячний термін.

Враховуючи, що позивач направив вимогу про дострокове повернення усієї суми боргу, а не просив стягнути поточну заборгованість, то так само безпідставним є твердження в апеляційній скарзі про припинення зобов`язань поручителів за періодичними платежами.

Дані обставини досліджувалися судом першої інстанції, і в рішенні суду їм дано вірну правову оцінку. Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 370, 375, 38, 382, 383, 384, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: