ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1026/20 Номер провадження 22-ц/814/361/21Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретарів: Ткаченко Т.І.

за участю представника відповідача адв. ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2020 року

по справі за позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 , за участю третьої особи КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року Кременчуцька міська рада Полтавської області звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що гуртожиток по АДРЕСА_1 визначений будинком для тимчасового проживання та, згідно п. 4 рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.02.2016 №62, гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді в кімнаті АДРЕСА_2 терміном на 1 (один) рік.

Зазначають, що, у зв`язку зі скаргами мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 , інспектором з інвентаризації КП «Квартирне управління» було складено акти перевірки від 29.02.2016 року та 23.06.2016 року, в яких встановлено, що гр. ОСОБА_2 не дотримується правил добросусідства та співжиття - постійно перебуває в нетверезому стані та поводиться неадекватно; її навідують сторонні особи, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння.

19.01.2017 гр. ОСОБА_2 було направлено листа, в якому було зазначено, що після закінчення встановленого строку тимчасового проживання громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення.

Вказують, що 23.02.2017 року гр. ОСОБА_2 звернулася до міського голови із заявою про надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на один місяць (випробувальний термін).

У подальшому, 27.02.2017 року мешканці гуртожитку по АДРЕСА_1 звернулися до керівника КП «Квартирне управління» зі скаргою на поведінку гр. ОСОБА_3 з проханням не надавати дозвіл на проживання даній особі.

Заява гр. ОСОБА_2 була розглянута на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради (протокол від 01.03.2017 №3) та рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.04.2017 №285 гр. ОСОБА_2 було відмовлено в наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука у зв`язку з систематичним порушенням умов проживання та враховуючи колективне звернення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Зазначають також, що 01.02.2018 року гр. ОСОБА_2 звернулася до керівника КП «Квартирне управління» з заявою про надання дозволу на проживання в кімнаті АДРЕСА_3 з випробувальним терміном 1 місяць,в якій вказувала, що вона зобов`язується сплатити борги по комунальним платежам, своєчасно сплачувати поточні рахунки за комунальні послуги та не порушувати правила добросусідства і громадського порядку.

Дана заява була розглянута на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради (протокол від 07.02.2018 №2) та рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.02.2018 року №131 гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 з випробувальним терміном на 3 місяці.

По закінченню вказаного випробувального терміну гр. ОСОБА_2 не було подано заяву про продовження терміну проживання у жилому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання, при цьому спірна кімната АДРЕСА_3 нею звільнена також не булла.

Вказують, що 23.12.2019 року КП «Квартирне управління» було направлено ОСОБА_2 попередження про те, що їй терміново потрібно з`явитися до Центру надання адміністративних послуг у місті Кременчуці для вирішення питання подальшого проживання у спірному жилому приміщенні, проте станом на момент подачі позовної заяви гр. ОСОБА_2 з відповідною заявою не зверталася та продовжує проживати та бути зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 .

Разом із тим, мешканці гуртожитку по АДРЕСА_1 декілька разів на тиждень в телефонному режимі повідомляють інспектора з інвентаризації КП «Квартирне управління» про неадекватну поведінку гр. ОСОБА_2 , її аморальний спосіб життя, а також про їх неодноразові звернення до Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області. 30.01.2020 року мешканцями гуртожитку було написано чергове колективне звернення до міського голови з проханням звернути увагу на ситуацію, що склалася та вжити необхідних заходів. Так, 05.01.2020 інспектором з інвентаризації КП «Квартирне управління» було складено акт перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності, в якому встановлено, що гр. ОСОБА_2 , зі слів сусідів, поводить себе неадекватно.

Відповідно до наведеного, та враховуючи той факт, що застосування громадського впливу щодо поведінки ОСОБА_2 не дало результатів, з метою усунення перешкод щодо користування і розпорядження комунальним майном, стабілізації ситуації, недопущення порушень правил співжиття, закінченням встановленого строку для тимчасового проживання , Кременчуцька міська рада вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому прохала винести рішення про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_3 без надання іншого житла, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2020 року в задоволені позовних вимог Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 , за участю третьої особи КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла, відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що, місцевим судом протиправно було зроблено висновок про недоведеність факту систематичного порушення відповідачем правил громадського порядку, оскільки такий факт повністю доводиться наданими позивачем доказами, а саме неодноразовими колективними скаргами мешканців гуртожитку, актами перевірок, попередженням про недопущення порушень правил користування гуртожитком, та ін.

Окрім того, вказують, що наданий рішенням ВК Кременчуцької міської ради Полтавської області від 09.02.2018 року №131 дозвіл відповідачу на проживання в тимчасовому житловому фонді з випробувальним терміном, закінчився 09.05.2018 року та останньою не було подано заяву про продовження терміну її проживання у спірному приміщенні.

Зауважують, що відповідач звернулась із завою до Департаменту «ЦНАП у м. Кременчуці» щодо продовження терміну проживання у тимчасовому житловому фонді лише 13.11.2020 року, яка була розглянута 21.12.2020 року (після поставлення місцевим судом оскаржуваного судового рішення) та прийнято рішення про відмову відповідачу в продовженні терміну проживання в тимчасовому житловому фонді.

Зазначають, що, враховуючи той факт, що закінчився встановлений строк для тимчасового проживання, застосування заходів громадського впливу щодо поведінки ОСОБА_2 не дало жодних результатів, з метою усунення перешкод щодо користування і розпорядження комунальним майном, стабілізації ситуації, недопущення порушень правил співжиття, належним способом захисту порушених прав міської ради є усунення перешкод з боку ОСОБА_2 у користуванні позивачем належним йому житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника відповідача, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у м. Кременчуці» №223 від 19.03.2010 року, територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області є власником будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області «Про взяття на квартирний облік м. Кременчука, включення до списку на першочергове отримання житлової площі, надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на один рік, видачу спеціального ордера на вселення, виключення зі списку на першочергове отримання житлової площі та включення до списку на позачергове отримання житлової площі» №62 від 01.02.2016 року ОСОБА_2 надано дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді в кімнаті № НОМЕР_1 , житловою площею 17,3 кв. м, в будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 терміном на один рік (а.с.12-14).

Також, місцевим судом, на підставі наданих ТОВ «Місто для людей Кременчук» довідок, установлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 з 18.02.2016 року (а.с.29, зворот, 37, зворот).

Згідно акту перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука, складеного 29.02.2016 року інспектором з інвентаризації КП «Квартирне управління» Віробян Л.А., зі слів наймача ОСОБА_2 , остання вказала, що до неї декілька разів приходив та залишався на ніч її син (а.с.18-22).

29.02.2016 року ОСОБА_3 попереджено про не порушення в подальшому правил користування гуртожитком та зобов`язано здійснити виселення сторонніх осіб до 03.03.2016 року (а.с.23).

16.05.2016 року мешканці третього поверху будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до КП «Квартирне управління» з заявою про виселення ОСОБА_2 з кімнати № НОМЕР_1 , оскільки остання вже декілька днів не перебуває вдома, її син привів сторонніх осіб, які перебувають в стані алкогольного сп`яніння (а.с.26).

07.06.2016 року попереджено ОСОБА_2 про не порушення в подальшому правил користування гуртожитком та зобов`язано здійснити виселення сторонніх осіб до 22.06.2016 року (а.с.24).

Згідно акту перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука, складеного 23.06.2016 року інспектором з інвентаризації КП Квартирне управління» Віробян Л.А., на момент перевірки законності проживання наймач кімнати 31, ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_6 перебували в нетверезому стані та вели себе неадекватно. Зі слів сусідів з кімнати 33 та кімнати 34, кожен день до ОСОБА_2 приходять сторонні особи і починають вживати алкогольні напої (а.с.25).

26.08.2016 ОСОБА_4 звернулася до КП «Квартирне управління» з заявою про виселення ОСОБА_2 з кімнати № НОМЕР_1 , оскільки до останньої приходять невідомі особи (алкоголіки, бомжі), чим порушують громадський порядок на секції. Також, невідомі особи тимчасово проживають в кімнаті № НОМЕР_1 . Зазначила, що особа, проживаюча в кімнаті АДРЕСА_5 , регулярно перевіряється дільничним офіцером поліції, та з даного приводу проводиться профілактична робота (а.с.27).

Так, листом від 19.01.2017 року за вих.№01-15/24 КП «Квартирне управління», повідомлено ОСОБА_2 про те, що 01.02.2017 року закінчується термін її проживання в тимчасовому житловому фонді в кімнаті № НОМЕР_1 , житловою площею 17,3 кв.м., по АДРЕСА_1 , відтак, вона зобов`язана звільнити відповідне приміщення та передати ключі до КП «Квартирне управління» (а.с.28).

23.02.2017 року ОСОБА_2 звернулася до міського голови м. Кременчука ОСОБА_7 з заявою про надання останній дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на один місяць (випробувальний термін) (а.с.29).

27.02.2017 року мешканці будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 звернулися до КП «Квартирне управління» зі скаргою на поведінку ОСОБА_2 з проханням не надавати дозвіл на проживання останній в кімнаті АДРЕСА_3 (а.с.16,33).

Згідно витягу з протоколу №3 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.03.2017 року, розглянуто заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 1 місяць та постановлено відмовити ОСОБА_2 в наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука у зв`язку з систематичним порушенням умов проживання та враховуючи колективне звернення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с.46-47).

Листом КП «Квартирне управління» від 12.04.2017 року за вих. №01-12/96 повідомлено ОСОБА_2 про те, що рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 10.04.2017 року №285 їй відмовлено в наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука у зв`язку з систематичним порушенням умов проживання та враховуючи колективне звернення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с.15).

Окрім того, місцевим судом було установлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, що ОСОБА_2 продовжила проживати в тимчасовому житловому фонді в кімнаті № НОМЕР_1 , в будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 та в період з 10.04.2017 року по 01.02.2018 року на останню скарг від мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 не надходило.

01.02.2018 року ОСОБА_2 звернулася до КП «Квартирне управління» з заявою про надання їй дозволу на проживання в кімнаті АДРЕСА_5 з випробувальним терміном на 1 місяць. Зобов`язалась сплатити борги по комунальним платежам, своєчасно сплачувати поточні рахунки за комунальні послуги та не порушувати правил добросусідства та громадського порядку (а.с.35).

Згідно витягу з протоколу №2 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Полтавської області від 07.02.2018 року, заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді терміном на 3 місяці розглянуто та постановлено надати ОСОБА_2 дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 з випробувальним терміном на 3 місяці (а.с.48).

Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №131 від 09.02.2018р., надано ОСОБА_2 дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді по АДРЕСА_4 , з випробувальним терміном 3 місці (а.с.36).

Також, місцевим судом установлено, що по закінченню випробувального терміну ОСОБА_2 не було подано заяву про продовження терміну проживання у житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання. Разом із тим, кімната АДРЕСА_6 звільнена не була.

Вказаний факт стороною відповідача не спростовано.

23.12.2019 року КП «Квартирне управління» на адресу ОСОБА_2 було направлено попередження про те, що останній терміново потрібно з`явитися до Центру надання адміністративних послуг у місті Кременчуці, для вирішення питання подальшого проживання у житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання, яке ОСОБА_2 отримала особисто 27.12.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №804 (а.с.42).

Згідно акту перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука, складеного 05.01.2020 року інспектором з інвентаризації КП Квартирне управління» Віробян Л.А., зі слів сусідів ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , наймач кімнати №31 ОСОБА_2 веде себе неадекватно. До неї кожен день приходять сторонні особи і починають вживати алкогольні напої, кожен день вона перебуває у нетверезому стані (а.с.45).

30.01.2020 року мешканці будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , звернулися до міського голови м. Кременчука ОСОБА_7 з заявою, згідно якої прохають вжити заходів до ОСОБА_2 , яка веде себе неадекватно, висловлюється нецензурною лайкою, намагається вчиняти бійки.

24.09.2020 року ОСОБА_2 звернулася до КП «Квартирне управління» з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді.

Листом від 30.09.2020 року за вих. №01-12/348 КП «Квартирне управління» повідомлено ОСОБА_2 , що для продовження строку проживання в тимчасовому житловому фонді нею повинна бути подана заява до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» (а.с.111).

Як убачається з опису вхідного пакета документів для отримання адміністративної послуги 15-09, 13.11.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді (а.с.113).

Як установлено судом та не заперечується сторонами по справі, відповідач ОСОБА_2 за період з 2017 року по грудень 2020 року має заборгованість зі сплати комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_4 .

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив із того, що, оскільки відповідач є особою пенсійного віку, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Крюківського району департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області та отримує тимчасово державну допомогу, іншого житла не має, безперервно користується житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, та 13.11.2020 року звернулася до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді та вказана заява на час ухвалення рішення не розглянута, та позивачем не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує громадський порядок та умови нормального співжиття, і щодо неї застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, то відсутні підстави для виселення ОСОБА_2 .

Проте, такі висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається зі змісту ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За нормою ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як зазначено вище, відповідно до рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №223 від 19.03.2010 року, територіальна громада міста Кременчука в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області є власником будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 (а.с.8-11) і цей факт сторонами не оспорюється.

У подальшому, рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №62 від 01.02.2016 року ОСОБА_2 надано дозвіл на проживання в тимчасовому житловому фонді в кімнаті № НОМЕР_1 , житловою площею 17,3 кв. м, в будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 терміном на 1 рік (а.с.12-14), та ОСОБА_2 зареєструвалась за вказаною адресою 18.02.2016 року (а.с.29, зворот, 37, зворот).

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 61-70 ЖК Української PCP встановлено порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду.

Відповідно до ст.132-2 ЖК Української PCP, жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку. Формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців. Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом.

Відповідно до ст.9 ЖК Української PCP ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Пунктом 4 ст.311 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української PCP визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України п. 17 постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" №2 від 12.04.1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Так з матеріалів справи вбачається, що стосовно факту порушень ОСОБА_2 правил співмешкання, мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_1 неодноразово було написано скарги, а саме від 16.05.2016 року, від 26.08.2016 року, від 27.02.2017 року та від 30.01.2020 року, в яких останні, зокрема, прохали не надавати відповідачу дозвіл на подальше проживання у гуртожитку.

У вказаних скаргах (зверненнях) мешканці гуртожитку зазначали, що відповідач у справі поводить себе неадекватно, виражається нецензурною лайкою, намагається вчиняти бійки. Окрім того, до ОСОБА_2 приходять невідомі особи (алкоголіки, бомжі), чим порушують громадський порядок на секції. Також, невідомі особи тимчасово проживають в кімнаті № НОМЕР_1 , внаслідок чого особа, проживаюча в кімнаті АДРЕСА_5 , регулярно перевіряється дільничним офіцером поліції, та з даного приводу проводяться профілактична робота.

З метою дослідження викладених у скаргах обставин, інспектором з інвентаризації КП «Квартирне управління» ОСОБА_16 було складено акти перевірки законності користування жилими приміщеннями комунальної власності громадянами, що зареєстровані в житлових будинках та гуртожитках міста Кременчука від 29.02.2016 року, від 23.06.2016 року та від 05.01.2020 року, де встановлено (зі слів сусідів), що ОСОБА_2 часто перебуває в неадекватному та нетверезому стані, до неї приходить її син ОСОБА_6 (інколи залишається на ніч) та інші особи, з якими відповідач вживає алкогольні напої.

Окрім того, установлено, що до ОСОБА_2 неодноразово (29.02.2016 року, 07.06.2016 року виносились попередження про не порушення в подальшому правил користування гуртожитком та останню зобов`язано здійснити виселення сторонніх осіб.

Проте, відповідач продовжувала порушувати громадський порядок у виділеному їх приміщенні, у зв`язку з чим, як убачається з витягу з протоколу №3 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Полтавської області від 01.03.2017 року (а.с.46-47), ОСОБА_2 відмовлено в наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука у зв`язку з систематичним порушенням умов проживання та враховуючи колективне звернення мешканців гуртожитку по АДРЕСА_1 щодо ведення відповідачем аморального способу життя.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідні попередження про не порушення ОСОБА_2 правила користування гуртожитком та її зобов`язання здійснити виселення сторонніх осіб, внаслідок невиконання яких останній було відмовлено у наданні дозволу на проживання в тимчасовому житловому фонді м. Кременчука, слід оцінювати саме як накладення на ОСОБА_2 заходів громадського впливу, які, між іншим, не дали позитивних результатів.

Також, установлено, що відповідач ОСОБА_2 за період з 2017 року по грудень 2020 року має заборгованість зі сплати комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_4 , тобто останньою не виконуються умови (правила) проживання в гуртожитку і в частині оплати нею комунальних послуг.

Пунктом 2 ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (1950р., ратифікована Україною 17.07.1997р.) чітко визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.

Відтак, матеріалами справи, на підставі належних та допустимих доказів достеменно установлено наявність необхідних умов, визначених статтею 116 ЖК Української PCP, для виселення ОСОБА_2 з займаного нею приміщення без надання іншого жилого приміщення, оскільки нею систематично порушуються правила співжиття, а заходи попередження та громадського впливу не дали позитивних результатів.

Колегія суддів аналізуючи вказані обставни і факти в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що матеріалами справи в повній мірі підтверджено систематичне порушення ОСОБА_2 правил співжиття в гуртожитку по АДРЕСА_1 , правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання, що є підставою для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, як це передбачено ч.4 ст.132-2 ЖК Української PCP .

Також, пунктом 5 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою КМУ від 31.03.2004р. №422 визначено, що, після закінчення встановленого строку тимчасового проживання громадяни зобов`язані звільнити надане житлове приміщення.

Термін проживання ОСОБА_2 в житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання, закінчився 09.05.2018 року, зі сплином випробувального терміну -три місці, визначеного рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №131 від 09.02.2018р., після чого ОСОБА_2 з заявою про продовження терміну проживання у вказаному житлі не звернулася, пропустивши строк звернення з такою заявою, і фактично протягом тривалого часу займала жиле приміщення самоправно, не звільнивши його у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК Української PCP осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Окрім того, установлено, що 23.12.2019 року КП «Квартирне управління» на адресу ОСОБА_2 було направлено попередження про те, що останній терміново потрібно з`явитися до Центру надання адміністративних послуг у місті Кременчуці, для вирішення питання подальшого проживання у житловому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживання (а.с.42), після чого відповідач 24.09.2020 року звернулась до вказаного Управління з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді та листом КП «Квартирне управління» від 30.09.2020 року за вих.№01-12/348, ОСОБА_2 повідомлено, що для продовження строку проживання в тимчасовому житлову фонді нею повинна бути подана заява до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» (а.с.111).

У подальшому, 13.11.2020 року ОСОБА_2 звернулася до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг у місті Кременчуці» з заявою щодо продовження терміну проживання в тимчасовому житловому фонді (а.с.113) та як убачається, з доданого до апеляційної скарги Витягу з протоколу №10 від 21.12.2020 року громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітету Кременчуцької міської ради рекомендовано ОСОБА_2 відмовити у продовженні терміну проживання у тимчасовому житловому фонді кімнаті АДРЕСА_5 у будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 (а.с.154-157).

З урахуванням наведеного жодних підстав для продовження терміну проживання ОСОБА_2 у тимчасовому житловому фонді кімнаті № НОМЕР_1 у будинку для тимчасового проживання по АДРЕСА_1 , не вбачається.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області було сплачено 2102,00 грн. судового збору та за подачу апеляційної скарги 3153,00 грн., відтак, вказані кошти підлягають до стягнення відповідача на користь позивача.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 грудня 2020 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Кременчуцької міської ради Полтавської області до ОСОБА_2 , за участю третьої особи КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла, - задовольнити.

Усунути перешкоди Кременчуцькій міській раді Полтавської області у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2 з кім. АДРЕСА_3 без надання іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кременчуцької міської ради Полтавської області 5255,00(п`ять тисяч двістіп`ятдесят п`ять гривено) грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2021 року.