Справа № 569/3845/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді Панас О.В.,

при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 12500 доларів США заборгованості за договором позики від 05 лютого 2016 року та судових витрат у справі.

В обґрунтування позову вказує, що 05 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від нього 12500 доларів США, які зобов`язався повернути двома частинами, а саме 5000 доларів США до 11 лютого 2016 року та 7500 доларів США до 01 березня 2016 року. У визначений розпискою строк та не зважаючи на неодноразові вимоги відповідач ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, що зумовило звернення позивача до суду.

Від позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Куцоконя Ю.П. до суду надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просять задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно.

В судове засідання призначене на 14.12.2020 р . не з`явився, за його клопотанням судове засідання було відкладено на 15.02.2021 року , про що відповідач повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті Рівненського міського суду за веб-адресою: http://court.gov.ua/, СМС повідомленням на наданий суду його номер мобільного телефону. Про судове засідання призначене на 10.03.2021 р. відповідач повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті Рівненського міського суду за веб-адресою: http://court.gov.ua/, СМС повідомленням на наданий суду його номер мобільного телефону.

Згідно поданого до суду 16.09.2019 р. відзиву, ОСОБА_2 просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю, обґрунтовуючи відзив наступними доводами.

Зазначив, що кошти згідно розписки від Позивача не отримував, договірних зобов`язань згідно такої розписки між Позивачем та ним не було. Дану розписку було складено Відповідачем для позикодавця Відповідача (котрим не є Позивач) в момент одержання коштів від останнього (12500 доларів США). Таку позику (12500 доларів США) він отримував не від позивача, проте з метою купівлі транспортного засобу у позивача, про що свідчить текст розписки: «Я, ... отримав грошові кошти ... для покупки автомобіля у ОСОБА_1 ...». Опираючись на граматичний спосіб тлумачення норм та засад лінгвістичних досліджень вбачається, що в розписці застосований сполучник «у», а не «від», що в загальному розумінні розписки (контексті розписки) свідчить про отримання позики в розмірі 12500 доларів США для купівлі транспортного засобу у Позивача, а не отримання позики від Позивача. ' Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови,що його належним чином повідомлено про дату. час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визнчених цією статтею. За таких обставин, у зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, від якого не надійшло повідомлення про причину неявки, та враховуючи письмову згоду представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, та вирішити справу на підставі наявних у справі письмових доказів. Ухвалою суду від 10.04.2019 р. головуючим суддею Смолій Л.Д. відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання. Ухвалою Рівненського міського суду від 06.10.2020 року прийнято до провадження судді Панас О.В. цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_3 . Ухвалою Рівненського міського суду від 10.03.2021 року відмовлено відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої та лінгвістичної (лінгвістичного дослідження писемного мовлення) експертизи по справі. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та запеечення відповідача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в сумі 12500 доларів США підтверджується розпискою наданою ОСОБА_1 , оригінал якої оглянуто в судовому засіданні та долучено до матеріалів справи, за якою ОСОБА_2 отримав кошти у вказаній сумі та зобов`язався її повернути частинами: 5000 доларів США до 11.02.2016 року та 7500 доларів США до 01.03.2016 року у разі не покупки автомобіля. Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повиненна вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Позивач подав до суду оригінал розписки ОСОБА_2 про позику з умовами погашення позики. Оскільки оригінал розписки перебуває у кредитора, то приходжку до висновку, що у строк, передбачений договором, відповідач кошти не повернув. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. До такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, яка підлягає до застосування відповідно до ч.4 ст .263 ЦПК України. А отже, виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1, 2 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази , які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи у відзиві проти позовних вимог ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що між сторонами договір не укладався, кошти не отримувались.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява є обгрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, тому підлягає до задоволення та стягнення з відповідача на користь позивача 12500 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №10859 від 26.02.2019 року ОСОБА_1 сплачено 3377,16 грн. судового збору, виходячи з ціни позову - 337716,40 грн.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає до стягнення 3377,16 грн. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141,223, 263-268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05.02. 2016 року у розмірі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3377 (три тисячі триста сімдесят сім) грн. 16 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 12.03.2021 р.

Суддя: О.В.Панас