Справа № 202/3507/20
Провадження № 2/202/304/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

4 березня 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого-судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., прокурора Гуцуляк О.І., представника позивача Скосарева І.Д., відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Романюк М.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання відповідача по цивільній справі за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області Халін О.В. в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з вищевказаним позовом, в якому просить витребувати у ОСОБА_2 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартиру № 9 за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2020 року було відкрито провадження у даній справі.

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про залишення позову прокурора без розгляду, посилаючись на те, що в порушення статті 56 ЦПК України не обґрунтовані підстави звернення до суду, а саме в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 ЦПК. Зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширення тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурора інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя. Згідно з частиною 3, 4 Закону України «Про прокуратуру» виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, визначення яким було надано Конституційним судом України в рішенні від 8 квітня 1999 року. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до відповіді Дніпровської міської ради від 27.04.2020 року на лист Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 від 21.04.2020 року міська рада не зверталася до суду за захистом своїх прав, оскільки їй не відомі підстави для звернення до суду з відповідним позовом. Тобто міська рада не вважає порушеними свої права чи інтереси. Позовна заява прокурора має лише посилання на загальні норми права та судову практику, відповідно до яких визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів у суді. Обґрунтування права прокурора на подачу позову відсутнє. Посилання прокурора на те, що Дніпровська міська рада не здійснює захист своїх інтересів не відповідає дійсності.

Звертає увагу, що відповідно до судової практики підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не зданими захищати свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно. В п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності. Підстави представництва прокурором інтересів держави в судах не можуть тлумачитися розширено.

Крім того, зазначає про недоцільність позову, оскільки спірна квартира була виділена за ордером ОСОБА_4 , яка і на даний час проживає та зареєстрована в ній. Отже, якщо буде встановлено, що гуртожиток належить територіальній громаді, ОСОБА_4 не втрачає свого права на приватизацію цього житла.

За цих підстав представник відповідач ОСОБА_2 та його представник -адвокат Романюк М.М.в судовому засіданні наполягали на залишенні позову прокурора без розгляду.

Прокурор Гуцуляк О.І. тапредставник Дніпровської міської ради Скосарев І.Д.в судовому засіданні заперечували проти залишення позову без розгляду.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Відповідно до частини другої статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України у справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з положеннями пункту 3 статті 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 року (справа № 915/20/18) інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини 4 статті 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі самостійно обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Системне тлумачення вищевказаних положень закону дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до частин 5, 6 статті 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Будь-яких підстав, передбачених ч. 1 ст. 257 ЦПК України, для залишення позову прокурора без розгляду в судовому засіданні не встановлено.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, пред`явивши позов в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, прокурор, виконав приписи статті 56 ЦПК України, частини 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки в позові зазначив, у чому, на його думку полягає порушення інтересів держави, а також, що орган, уповноважений державною на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, - Дніпровська міська рада не забезпечила належний захист інтересів держави, а саме не вжила заходів щодо відновлення порушеного права комунальної власності, незважаючи на неодноразове звернення прокуратури до Дніпровської міської ради стосовно захисту порушеного права комунальної власності територіальної громади.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в даному випадку законні підстави для задоволення клопотання відповідача та залишення позову прокурора без розгляду відсутні.

Керуючись ст. ст. 257, 259-260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Ю. Марченко