Справа № 130/2930/20
Провадження № 22-ц/801/720/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокуСправа № 130/2930/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу №130/2930/20 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за участю третіх осіб ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про оскарження рішень, скасування акту приймання-передачі майна та державної реєстрації права власності, припинення права власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Андрощука Олега Івановича на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року про повернення позовної заяви, яка постановлена суддею Верніком В.М. вЖмеринському міськрайонному суді Вінницької області, повний текст складено 12 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , за участю третіх осіб ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про оскарження рішень, скасування акту приймання-передачі майна та державної реєстрації права власності, припинення права власності.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків щодо її форми та змісту, оскільки за власного обґрунтування недійсності оспорюваного рішення зборів учасників Спілки громадян-співвласників «Господар» серед іншого з підстав того, що воно має прийматися на загальних зборах співвласників одностайно, стороною позивача не вирішено питання про залучення до участі у даній справі за відповідним процесуальним статусом решти співвласників майна з переліку учасників вказаної спілки, непоширення на права та інтереси яких, а також на права та інтереси СТОВ «Золотий Колос», якому за змістом статуту Спілки передано за цивільно-правовими угодами майно, що перебуває у спільній частковій власності її членів, вирішення заявленого цивільного спору по суті не є очевидним. До позовної заяви не додано її копій та копій долучених документів у відповідній кількості осіб, які в такому разі повинні брати участь в справі. У позові належно не обґрунтовано підстави залучення до участі в справі у якості третіх осіб ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в межах заявлених позовних вимог щодо оспорювання рішення у тому числі стосовно безпосередніх їхніх прав та інтересів в частині відчуження на їх користь транспортних засобів. За пред`явлення серед іншого позовних вимог майнового характеру щодо скасування рішення про відчуження переліку об`єктів рухомого та нерухомого майна і припинення права власності окремого відповідача на певний об`єкт нерухомого майна, у позовній заяві не вказано ціну позову та не зазначено доказів вартості за оцінюванням у встановленому порядку спірних майнових об`єктів. Окрім доданих до позову двох квитанцій про сплату судового збору в розмірі по 840,80 грн кожна, що відповідає оплаті даного виду судових витрат за ставкою щодо двох вимог немайнового характеру, до позовної заяви не долучено документ про оплату судового збору за відповідною ставкою щодо решти двох заявлених позовних вимог майнового характеру та за відповідною ставкою самостійної вимоги немайнового характеру, які додатково підлягають сумарній сплаті позивачем.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що у встановлений судом строк визначені судом недоліки позовної заяви позивачем не усунуто ні в який спосіб, клопотань про продовження з поважних причин встановленого судом процесуального строку не подано.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Андрощук О.І. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, висновки суду про повернення позовної заяви є помилковими та такими, що не відповідають чинному законодавству. Просив ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали про повернення заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що вона подана із порушенням вимог ст.175, 177 ЦПК України, а саме щодо її форми та змісту, оскільки за власного обґрунтування недійсності оспорюваного рішення зборів учасників Спілки громадян-співвласників «Господар» серед іншого з підстав того, що воно має прийматися на загальних зборах співвласників одностайно, стороною позивача не вирішено питання про залучення до участі у даній справі за відповідним процесуальним статусом решти співвласників майна з переліку учасників вказаної спілки, непоширення на права та інтереси яких, а також на права та інтереси СТОВ «Золотий Колос», якому за змістом статуту Спілки передано за цивільно-правовими угодами майно, що перебуває у спільній частковій власності її членів, вирішення заявленого цивільного спору по суті не є очевидним. До позовної заяви не додано її копій та копій долучених документів у відповідній кількості осіб, які в такому разі повинні брати участь в справі. У позові належно не обґрунтовано підстави залучення до участі в справі у якості третіх осіб ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в межах заявлених позовних вимог щодо оспорювання рішення у тому числі стосовно безпосередніх їхніх прав та інтересів в частині відчуження на їх користь транспортних засобів. За пред`явлення серед іншого позовних вимог майнового характеру щодо скасування рішення про відчуження переліку об`єктів рухомого та нерухомого майна і припинення права власності окремого відповідача на певний об`єкт нерухомого майна, у позовній заяві не вказано ціну позову та не зазначено доказів вартості за оцінюванням у встановленому порядку спірних майнових об`єктів. Окрім доданих до позову двох квитанцій про сплату судового збору в розмірі по 840,80 грн кожна, що відповідає оплаті даного виду судових витрат за ставкою щодо двох вимог немайнового характеру, до позовної заяви не долучено документ про оплату судового збору за відповідною ставкою щодо решти двох заявлених позовних вимог майнового характеру та за відповідною ставкою самостійної вимоги немайнового характеру, які додатково підлягають сумарній сплаті позивачем.

Постановляючи 12 лютого 2021 року ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суду першої інстанції вказав, що судом отримана заява про усунення недоліків позовної заяви. Однак суд вважав, що у встановлений судом строк визначені судом недоліки позовної заяви позивачем не усунуто ні в який спосіб.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Згідно з пунктами четвертим і п`ятим частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З викладеного убачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За нормами статей 13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Відмінність бачення судді щодо повноти викладення позивачем обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, а також щодо зазначення доказів, які ці обставини підтверджують, не може бути підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки фактично не є невиконанням позивачем вимог статті 175 ЦПК України. Отже визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття в ній провадження.

Згідно роз`яснень, які викладені у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення позовної заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

При цьому, суд не звернув уваги, що залучення до участі у справі третьої особи, регулюється положеннями ст. 53 ЦПК України і не є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( частина третя статті 12 ЦПК України ).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання доказів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому не зазначення позивачем певних доказів, не подання окремих з них разом із позовною заявою не є підставою для залишення позову без руху з подальшим повернення його заявнику, оскільки питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною на певному етапі процесуального провадження у справі, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.

Належить звернути увагу на норми глави 3 розділу ІІІ ЦПК України, яка визначає завдання підготовчого провадження, де, зокрема, конкретно зазначено, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, зібрання відповідних доказів є одним з елементів належної підготовки справи для розгляду по суті. Саме у підготовчому провадженні вчиняються судом дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

За змістом частини другої статті 185 ЦПК України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Як вбачається з ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року, залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції не зазначив точної суми судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) позивачу та за якими саме реквізитами.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що є помилковий висновок суду першої інстанції про наявність крім трьох вимог немайнового характеру, ще двох вимог майнового характеру, оскільки з прохальної частини позовної заяви вбачаються саме п`ять позовних вимог немайнового характеру, за які позивач у відповідності до п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» має сплатити судовий збір.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").

Також ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково повернув позовну заяву.

За вказаних обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави, визначені процесуальним законом для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, а тому остання в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням матеріалів позову для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Андрощука Олега Івановича задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 лютого 2021 року про повернення позовної заяви скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 березня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.