Справа № 484/3683/19
Провадження № 2/484/33/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2021р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О., Бикова О.П., Завірюха В. Ю.

за участю прокурорів - Сілецької О.Є., Жорової В.О., Параконної А.О.

представника відповідача, Первомайської міської ради - Уколової Ю.Ю.

представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави до Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв, незаконними та скасування пунктів рішень міської ради, скасування записів про реєстрацію прав власності, витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області звернулася з позовом в інтересах держави до Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними свідоцтв,визнання незаконним та скасування пунктів рішень міської ради, скасування записів про реєстрацію прав власностіта витребування у власність територіальної громади, в особі Первомайської міської ради Миколаївської області, земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, з кадастровим номером :07:066:0044, площею 0,0200га., розташовану по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує, що 20.02.2016р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі, гаражі НОМЕР_1 і АДРЕСА_2 та внесені записи про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому, на підставі рішень Первомайської міської ради Миколаївської області № 7 від 28.07.2016р. і № 7 від 27.10.2016р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельних ділянок, орієнтовною площею 0,01га. для будівництва індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 , затверджено зазначені проекти землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036, площами по 0,01га. кожна, для будівництва індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , про що 26.12.2016р. внесені записи про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 02.07.2018р., на підставі договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , остання набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:066:0035. Крім того, 02.07.2018р., на підставі договору купівлі продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , остання стала власником земельної ділянки з кадастровими номерами :07:066:0036. Після чого, 01.03.2019р., ОСОБА_3 зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:066:0044, площею 0,0200га., яка утворилась шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, зазначені свідоцтва про право власності є недійсними, а рішення Первомайської міської ради незаконними та підлягають скасуванню, так як, на момент видачі спірних свідоцтв на майно - гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , останні фактично були відсутні як матеріальний об`єкт, а тому не могли бути предметом права власності. Крім того, реєстрація права власності на вказані об`єкти була проведена за відсутності всіх необхідних документів та державний реєстратор взагалі не був наділений правом видавати свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Також, оскаржувані рішення Первомайської міської ради є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті на підставі вищевказаних свідоцтв про право власності, які мають бути визнані недійсними. Крім того, зазначені рішення міської ради прийнято з порушенням містобудівного законодавства, так як земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036, згідно затвердженого Генерального плану м. Первомайськ, що надані у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташовані у зоні Р-1- зоні зелених насаджень загального користування, будівництво гаражів у якій не передбачено та взагалі заборонено, а тому, на думку позивача, оскаржувані свідоцтва про право власності, пункти рішень міської ради та записи про реєстрацію є недійсними та повинні бути скасовані, а спірна земельна ділянка підлягає витребуванню від ОСОБА_3 .

Прокурор в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача, Первомайської міської ради Миколаївської області, в судовому засіданні та у відзиві проти задоволення позову заперечувала вказуючи, що органи прокуратури не мають повноважень на представництво інтересів органів місцевого самоврядування. Крім того, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, тоді як в даному випадку позовна заява прокурора спрямована не на захист інтересів держави, а на захист територіальної громади міста Первомайська Миколаївської області, тому в представництві прокуратурою інтересів територіальної громади міста Первомайська інтерес держави як такий відсутній, оскільки в разі задоволення позову вона не одержує ніякого результату. А саме спірна земельна ділянка, яка вибула з володіння територіальної громади міста Первомайська повертається у власність територіальної громади, а не держави. Також, прокурором не надано жодного доказу звернення до Первомайської міської ради Миколаївської області з повідомленням про порушення та не надано відповідного доказу про отримання Первомайською міською радою такого листа, та належного доказу заходів реагування. Дані обставини, на думку представника відповідача, доводять відсутність правових підстав у прокурора для звернення з цією позовною заявою до суду. Крім того, зазначені земельні ділянки не перебувають у зоні зелених насаджень, оскільки всі документи, на передачу їх у власність були погоджені у відділі архітектури та містобудування Первомайської міської ради.

Представник відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала вказуючи, що прокурор не наділений повноваженнями звертатися до суду з даним позовом, оскільки виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, однак в даному випадку, земельна ділянка, яку просить витребувати прокурор, перебувала в комунальній власності і саме у комунальну власність позивач просить її повернути, а тому інтереси держави в даному випадку відсутні. Крім того, прокурором порушено процедуру звернення до суду з даним позовом, так як не надано жодного доказу звернення до Первомайської міської ради Миколаївської області з повідомленням про порушення та не надано відповідного доказу про отримання Первомайською міською радою такого листа, і належного доказу заходів реагування. Також, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали всі необхідні документи для отримання земельних ділянок чим реалізували своє конституційне право, а ОСОБА_3 набула право власності на вищевказані земельні ділянки законним шляхом, тобто є добросовісним набувачем і витребування у останньої спірної земельної ділянки призведе до порушення її права на мирне володіння своїм майном. При цьому, вони не повинні відповідати за законність виділення у власність громадянам земельних ділянок. Крім того, для витребування майна від особи, яка є останнім його набувачем оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 ЗК земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згілно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України).

Частиною 6 ст. 118 ЗК України, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

20.06.2016р. ОСОБА_1 державним реєстратором Первомайського міськрайонного управління юстиції Левченко Т.Д. видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 на нежитлову будівлю, гараж НОМЕР_1 , площею 88.8 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 , про що внесено запис про право власності № 13356946 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.34, 36-39)

Також, 20.06.2016р. ОСОБА_2 державним реєстратором Первомайського міськрайонного управління юстиції Левченко Т.Д. видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 на нежитлову будівлю, гараж НОМЕР_2 , площею 89.2 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 , про що внесено запис про право власності № 13357036 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.35, 40-43)

15.07.2016р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до міського голови Первомайської міської ради із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, площею 0,01га., кожному окремо, для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 .(а.с.45-46)

Рішенням Первомайської міської ради Миколаївської області № 7 від 28.07.2016 року «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах власності» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах власності, орієнтовною площею 0,01га. для будівництва індивідуальних гаражів 1 і 2, відповідно, розташованих по АДРЕСА_1 , із земель не наданих у власність чи користування.(а.с.47-49)

13.10.2016р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до міського голови Первомайської міської ради із заявами про передачу їм безоплатно у власність, кожному окремо, земельних ділянок для будівництва індивідуального гаража 1 і АДРЕСА_3 , з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036, площами по 0,0100га. кожна, розташованих по АДРЕСА_1 .(а.с.50,52)

На підставі рішення Первомайської міської ради Миколаївської області № 7 від 27.10.2016 року «Про приватизацію земельних ділянок» затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному окремо, земельні ділянки, площею 0,0100га., для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1 і НОМЕР_2 , з кадастровими номерами :07:066:0036 і :07:066:0035, відповідно, розташованих по АДРЕСА_1 , про що внесено записи про право власності № 18445111 та № 18450413 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.51,53, 54-57)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 02.07.2018р., на підставі договору дарування № 724, виданого приватним нотаріусом Великолепетиського районного нотаріального округу Херсонської області Жолуденко О.О., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , остання набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:066:0035, площею 0,01га., для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_1 .

Також, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 02.07.2018р., на підставі договору купівлі - продажу № 723, виданого приватним нотаріусом Великолепетиського районного нотаріального округу Херсонської області Жолуденко О.О., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , остання набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:066:0036, площею 0,01га., для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1 , розташовану по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, 01.03.2019 року відділом у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:066:0044 площею 0,0200га., для будівництва індивідуальних гаражів, розташовану по АДРЕСА_1 , про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.30, 62-63)

Відповідно до листа відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 2273/178-19 від 03.06.2019р., земельна ділянка з кадастровим номером :07:066:0044 утворена внаслідок об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036. (а.с.28)

В судовому засіданні прокурор стверджував, що вищевказані свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 є недійсними, так як, на момент видачі спірних свідоцтв на майно - гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , останні фактично були відсутні як матеріальний об`єкт, а тому не могли бути предметом права власності. Крім того, реєстрація права власності на вказані об`єкти була проведена за відсутності всіх необхідних документів та державний реєстратор взагалі не був наділений правом видавати свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Однак, суд не в повній мірі погоджується із даними твердженнями прокурора виходячи з наступного.

Так, згідно довідки комунального підприємства «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 56/04-02-03 від 06.02.2018р. по даним паперових носіїв інформації бюро об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , гаражі № НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 не проінвентаризовано та станом на 31.12.2012р. право власності не зареєстровано.(а.с.44)

При цьому, у довідці комунального підприємства «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 269/04-02-03 від 06.05.2019р. вказано, що здійснити пошук за параметрами гараж № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 біля будинку по АДРЕСА_1 неможливо та надано перелік гаражів, які знаходять по АДРЕСА_1 , а тому незрозуміло об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , гаражі № НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 не проінвентаризовано та станом на 31.12.2012р. право власності на них не зареєстровано чи взагалі неможливо здійснити пошук за даними параметрами.(а.с.72)

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 09.04.2015 року приватним підприємством ПП «Артіль - 1», на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виготовлено технічні паспорти на нежитлові будівлі - гаражі НОМЕР_1 і НОМЕР_2 , розташовані по АДРЕСА_1 в яких вказано рік забудови 1991.(а.с.66-71)

Крім того, 09.04.2015р. були заведені інвентаризаційні справи на нежитлові будівлі - гаражі АДРЕСА_4 в яких визначено їх внутрішні і зовнішні розміри та загальна площа.(а.с.105-114)

Відповідно до довідок № 374 та 375 від 20.01.2017р.. наданих філією виробничо комерційного приватного підприємства «Делен», на земельних ділянках з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036, розташованих по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів 1 і АДРЕСА_3 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні будівлі у зв`язку з їх руйнуванням.(а.с.25-26)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 26.06.2018р. внесено відомості про закриття об`єктів нерухомого майна - гаражів АДРЕСА_4 у зв`язку з їх знищенням.

Відповідно до листа виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 3109/03.01-26 від 26.04.2019р. згідно даних національної кадастрової системи 01.03.2019р., зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:066:0044, площею 0,0200га., яка утворилась шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036.

На момент розроблення ортофотопланів території міста Первомайськ у 2015 році та топографічного знімання у 2011 році територія, на якій розміщені зазначені земельні ділянки, була вільною від забудови.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036 упродовж 1991-2017 років не використовувалась за цільовим призначенням, будь які об`єкти на них не розміщувались.

Разом з тим, у цьому ж листі виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 3109/03.01-26 від 26.04.2019р. вказано, що у період часу з 1991 по 2017 рік Первомайською міською радою не здійснювалось обстеження згаданих земельних ділянок, відповідно факт наявності або відсутності на них будь якої забудови не зафіксовано, що, фактично, суперечить попередньому твердженню міської ради.

Представник відповідача, Первомайської міської ради Миколаївської області, в судовому засіданні підтвердила, що у період часу з 1991 по 2017 рік Первомайською міською радою обстеження вищевказаних земельних ділянок не здійснювалось, а тому взагалі не зрозуміло з яких підстав були зроблені висновки про те, що спірні земельні ділянки упродовж 1991-2017 років не використовувалась за цільовим призначенням, будь які об`єкти на них не розміщувались. (а.с. 58-61)

Крім того, витяг з ортофотоплану території м. Первомайська, виготовленого ДНВП «Геосистема» в 2015 році містить орієнтоване місце розташування земельної ділянки з кадастровим номером :07:066:0044, яка утворилася та була зареєстрована лише в 2019 році, інформація про точну дату (число, місяць та рік) аерофотознімання масштабу 1:11000 території міста Первомайська Миколаївської області та виготовлення ортофотопланів загальної площею 50,0 кв.км. в матеріалах справи відсутня.

Згідно листа Управління Державної архітектурно будівельної інспекції від 16.02.2018р. № 1014-758-18, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Управління з метою набуття права на виконання будівельних робіт з будівництва гаражів не звертались.

Посадовою особою Управління із залученням начальника відділу містобудування та архітектури управління МАКВЗП Первомайської міської ради Тємєрязєвої Л.В., виїздом на місце 15.02.2018р. встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036 вільні від забудови, ознаки виконання будівельних робіт відсутні.(а.с.73)

При цьому, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мають ніякого відношення до спірних земельних ділянок та взагалі до даної справи, оскільки земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036 належали на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є відповідачами по справі.

Згідно протоколу огляду місця події від 05.03.2018 року, складеного начальником відділення СВ Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області Цехотським Л.О., безпосереднім об`єктом огляду є територія, яка розташована по АДРЕСА_1 . В ході огляду будь яких капітальних чи тимчасових споруд не виявлено.(75-77)

Відповідно до листа виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області № 1192/03.01-26 від 19.02.2019р., на час його складання, земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036 вільні від забудови.(а.с.116)

Однак, слід звернути увагу на те, що вищевказаний лист, а також огляд місця події тавиїзд посадової особи Управління Державної архітектурно будівельної інспекції на місце, були проведені та зроблені вже після фактичного знищення об`єктів нерухомого майна - гаражів 1 і 2, а тому не можуть слугувати підтвердженням того, що останніх не існувало на момент видачі спірних свідоцтв.

Не проведення реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, саме по собі не може свідчити про відсутність цього майна як об`єкту матеріального світу.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що твердження прокурора стосовно того, що на момент видачі спірних свідоцтв про право власності № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 на майно - гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , останні фактично були відсутні як матеріальний об`єкт є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.);

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки);

4) письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що перебуває у спільній частковій власності);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Згідно листа Головного управління юстиції у Миколаївській області № 3.4-14/3-20-53 від 03.04.2018р., заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 15735809 та № 15735893 від 20.02.2016р. з доданими до них документами щодо об`єктів нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 та гараж НОМЕР_2 були прийняті та розглянуті колишнім працівником Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області Левченко Тетяною Дмитрівною.

Відповідно до записів Державного реєстру прав ОСОБА_2 було подано із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень технічний паспорт № 329 від 09.04.2015р., виданий Приватним підприємством «АРТЄЛЬ-1», а ОСОБА_1 було подано із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень технічний паспорт № 330 від 09.04.2015р., виданий Приватним підприємством «АРТЄЛЬ-1», однак сканкопії даних документів відсутні в Державному реєстрі прав.(а.с.64-65)

Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна - гаражі АДРЕСА_4 було подано не всі документи, необхідні для проведення такої реєстрації, зокрема не надано документів, що підтверджують присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси та не надано відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташовані дані об`єкти.

Вказані документи, також відсутні і в інвентаризаційній справі.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний реєстратор: перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у державного реєстратора, з урахуванням поданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 документів для державної реєстрації права власності, були відсутні законні підстави для проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна - гаражі АДРЕСА_4 .

Крім того, згідно листа Головного управління юстиції у Миколаївській області № 3.4-14/3-20-53 від 03.04.2018р. Законом України № 834-VІІІ від 26.11.2015р. внесено зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого з 01.01.2016р. свідоцтво про право власності не видається за результатами проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. З 01 травня 2016 року всі органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України припинили свою діяльність. Всі районні, міські, міськрайонні управління юстиції Миколаївської області ліквідовані в 2016 році без правонаступництва, про що внесено відповідні записи в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Первомайське міськрайонне управління юстиції Миколаївської області ліквідоване 14.06.2016р.

Всі працівники Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області звільнені, тому проведення службового розслідування щодо колишнього державного реєстратора відповідно до Закону України «Про державну службу» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» неможливе. (а.с.64-65)

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній до 01 січня 2016 року, державний реєстратор, серед іншого, видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону.

Законом України № 834 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено в новій редакція, яка набрала чинності 01 січня 2016 року.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить:

1)забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та ведення реєстраційних справ;

2)здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Акредитовані суб`єкти можуть здійснювати визначені у частині першій цієї статті повноваження в повному обсязі або здійснювати їх виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі договору з суб`єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями,

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав;

7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі.

Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно п. 19 постанови Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та / або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Тобто, починаючи з 01 січня 2016 року, з моменту набрання законної сили нової редакції ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор не мав права видавати свідоцтво про право власності за результатами проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, оскільки це не входило до його повноважень.

При цьому, спірні свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 були видані на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20.02.2016 року.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що оспорювані свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 були видані на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з істотними порушеннями вимог законодавства, а також особою, яка не мала законних прав для їх видачі, суд приходить до висновку, що вони є недійсними.

Відповідно до ч .2 ст. 48 ЗУ «Про охорону земель» розміщення і будівництво об`єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Згідно ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про основи містобудування» містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій.

З матеріалів справи вбачається, що містобудівною документацією, яка діяла на момент прийняття оскаржуваних рішень міської ради були генеральний план та план зонування м. Первомайськ, затверджені рішенням Первомайської міської ради Миколаївської області № 2 від 16.10.2015р.

Зі змісту вступу зазначеного генерального плану вбачається, що він розроблений відповідно до діючих Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (ДБН 360-92**), ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», а також інших законодавчих документів.

Затверджений у чинному порядку генеральний план є обов`язковим документом для всіх організацій та установ, які здійснюють будівництво на території міста, а також при використанні землі в проектних межах міста.(а.с.101)

Потреба в зелених насадженнях загального користування становить 102,8га. (при нормативі 12 м.кв. на 1 людину) тоді як фактично наявно 13,59га., які представлені в місті рядом парків на скверів.(а.с.104)

Згідно п.п. 5.1, 5.2 п.5 Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (ДБН 360-92**), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у міських і сільських поселеннях слід передбачати, як правило, безперервну систему озеленених територій та інших відкритих просторів, які у поєднанні із заміськими повинні формувати комплексну зелену зону. Зовнішні межі комплексної зеленої зони треба проводити по межах землекористувань, природних рубежах, транспортних магістралях.

При функціональному зонуванні комплексної зеленої зони (території забудови, міста, зеленої зони) треба виділяти: озеленені території загального користування; озеленені території обмеженого користування і озеленені території спеціального призначення.

Відповідно до п.п. 10.4 п.10 Державних будівельних норм України «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (ДБН 360-92**), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розміщення будинків, споруд і комунікацій не допускається, зокрема, на землях зелених зон міст, включаючи землі міських лісів, якщо об`єкти, які проектуються, не призначені для відпочинку, спорту або обслуговування приміського лісового господарства.

Тобто, будівництво індивідуальних гаражів в зоні зелених насаджень загального користування не допускається.

Згідно листа в.о. начальника управління містобудування та архітектури Миколаївської обласної державної адміністрації № 85-01-21 від 21.01.2019р., відповідно до генерального плану та плану зонування м. Первомайськ, затвердженого рішенням Первомайської міської ради Миколаївської області № 2 від 16.10.2015р., земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036, розташовані у зоні Р-1- зоні зелених насаджень загального користування. Відповідно до пояснювальної записки до плану зонування будівництво гаражів у зазначеній зоні не передбачено.(а.с.97-104)

Разом з тим, відповідно до висновку начальника управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради Миколаївської області від 12.10.2016р. розглянувши Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва індивідуального гаража № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0100га. управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради погоджує його та встановлює обмеження містобудівного характеру:

- забезпечення вільного доступу для прокладання нових, ремонту та обслуговування існуючих інженерних мереж в межах ділянки.(а.с.87)

Також, висновком начальника управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради Миколаївської області від 12.10.2016р. розглянувши Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва індивідуального гаража № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0100га. управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради погоджено його та встановлено обмеження містобудівного характеру:

- забезпечення вільного доступу для прокладання нових, ремонту та обслуговування існуючих інженерних мереж в межах ділянки.(а.с.87)

Будь яких інших обмежень начальником управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань Первомайської міської ради Миколаївської області не встановлено.

Крім того, згідно висновків Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області від 24.09.2016 року про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для будівництва індивідуальних гаражів № НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 , дані земельні ділянки відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови, що прямо суперечить генеральному плану та плану зонування м. Первомайськ, затвердженого рішенням Первомайської міської ради Миколаївської області № 2 від 16.10.2015р. (а.с.88,96)

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Первомайська міська рада Миколаївської області допустила порушення вимог земельного та містобудівного законодавства, неправомірно прийнявши п. 1.14 та п. 1.15 рішення від 28.07.2016 року № 7 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах власності» та, як наслідок, п. 3.18 і п. 3.19 рішення від 27.10.2016 року № 7 «Про приватизацію земельних ділянок» про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою, затвердження даних проектів землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному окремо, земельних ділянок, площею 0,0100га., для будівництва індивідуального гаража НОМЕР_1 і НОМЕР_2 , з кадастровими номерами :07:066:0036 і :07:066:0035, відповідно, розташованих по АДРЕСА_1 , оскільки повинна була відмовити у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок.

Крім того, вказані пункти рішень Первомайської міської ради були прийняті на підставі та з урахуванням свідоцтв про право власності № НОМЕР_3 і № НОМЕР_4 , які є недійсними.

Прокурор у позовній заяві, серед іншого, просив витребувати у ОСОБА_3 у власність територіальної громади, в особі Первомайської міської ради Миколаївської області, земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів, з кадастровим номером :07:066:0044, площею 0,0200га., розташовану по АДРЕСА_1 .

Представник відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні вказувала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали всі необхідні документи для отримання земельних ділянок чим реалізували своє конституційне право, а ОСОБА_3 набула право власності на вищевказані земельні ділянки законним шляхом, тобто є добросовісним набувачем і витребування у останньої спірної земельної ділянки призведе до порушення її права на мирне володіння своїм майном.

Однак, дані твердження не відповідають дійсності та суперечать вимогам чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно з ст.ст. 13-14 Конституції України, земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони з об`єктами права власності Українського народу. Від Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним багатством, що перебуває під охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно відповідно до закону.

Так, відповідно до ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Частиною 1 статті 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

При цьому ст. 346 ЦПК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника.

У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими особами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України, що є належним способом захисту.

При цьому, суд згідно положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судом обставини, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_3 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.

Земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади або органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної або комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу земель державної або комунальної власності в приватну власність позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної або комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади або органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної або комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Первомайська міська рада Миколаївської областіприймаючи рішення щодо надання дозволу на розробку документації, її затвердження та передачу землі у власність, не перевірила обставин, необхідних для передачі землі у приватну власність громадян, та вчинили дії, які суперечать закону.

Таким чином, за дійсних (а не фіктивних, неправдивих) обставин спірна ділянка вибула з володіння власника, територіальної громади, не з її волі.

Отже, позовні вимоги про витребування земельної ділянки у власність територіальної громади є обґрунтованими, а втручання держави у право власності ОСОБА_3 є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі.

Крім того, згідно заяви про видачу паспорта, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Велика Лепетиха Херсонської області, а її батьками записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .(а.с.119)

Також, відповідно до актового запису про народження № 140, ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Велика Лепетиха Херсонської області народилася ОСОБА_9 , батьками якої записані ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .(а.с.116)

Згідно актового запису про укладення шлюбу № 68, копія якого наявна в матеріалах справи, 27 серпня 1993 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, після чого остання змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_11 ». 10.09.2003 року даний шлюб було розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 52.(а.с.117)

Відповідно до копії актового запису про шлюб № 48, 15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено шлюб, після чого остання змінила своє прізвище на прізвище чоловіка « ОСОБА_13 ».(а.с.118)

Тобто, ОСОБА_2 , яка отримала земельну ділянку з кадастровим номером :07:066:0035 на підставі недійсного свідоцтва про право власності та незаконних рішень Первомайської міської ради і, в подальшому, подарувала її є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка отримала в дарунок зазначену земельну ділянку.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Однак, зазначені обставини, те що ОСОБА_3 , як набувач земельної ділянки, є близьким родичем, а саме рідною сестрою ОСОБА_2 , яка відчужила вищевказану земельну ділянку, на думку суду викликають обґрунтовані сумніви стосовно того, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем, не знала і не могла знати про те, що ОСОБА_2 отримала земельну ділянку з порушенням вимог закону та не мала права її відчужувати.

Оскільки обраний прокурором спосіб захисту порушеного права цілком відповідає правовій природі спірних правовідносин, з метою належного відновлення порушеного права, враховуючи, що перешкод для застосування механізму статті 388 ЦК не вбачається, суд вважає за необхідне витребувати у ОСОБА_3 у власність територіальної громади, в особі Первомайської міської ради Миколаївської області, земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів, з кадастровим номером :07:066:0044, площею 0,0200га., розташовану по АДРЕСА_1 .

Прокурор у позовній заяві, серед іншого, просив визнати недійсними свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 і № НОМЕР_4 , визнати незаконними та скасувати п. 1.14 та п. 1.15 рішення від 28.07.2016 року № 7 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах власності» і п. 3.18 і п. 3.19 рішення від 27.10.2016 року № 7 «Про приватизацію земельних ділянок», визнати незаконними та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів № 18450413 і № 18451111 від 26.12.2016 року про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Представник відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні вказувала, щодля витребування майна від особи, яка є останнім його набувачем оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Дане твердження представника відповідачів є слушним та заслуговує на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14 захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

У пунктах 85, 86 постанови від 14.11.2018 р. у справі №183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду погодилась з цим висновком Верховного Суду України, оскільки задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що суди мають відмовляти у задоволенні вимог про визнання неправомірним і скасування рішення суб`єкта владних повноважень про передачу земельної ділянки у власність.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі за № 922/614/19, зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.

Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання незаконними та скасування пунктів рішень Первомайської міської ради Миколаївської області не є ефективним способом захисту, адже задоволення таких вимог не призвело б до володіння земельною ділянкою, так як такі рішення є актами ненормативного одноразового характеру, які вичерпали свою дію, та такі вимоги є нерозривно пов`язані з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі за № 488/5027/14-ц звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Тобто, на думку суду, вимоги позивача про визнаня незаконними та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів № 18450413 і № 18451111 від 26.12.2016 року про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є необхідним для ефективного відновлення його права, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності № НОМЕР_3 і № НОМЕР_4 , визнаня незаконними та скасування п. 1.14 та п. 1.15 рішення від 28.07.2016 року № 7 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах власності» і п. 3.18 і п. 3.19 рішення від 27.10.2016 року № 7 «Про приватизацію земельних ділянок», визнання незаконними та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів № 18450413 і № 18451111 від 26.12.2016 року про реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:066:0035 і :07:066:0036 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити.

Прокурор обґрунтував своє звернення до суду тим, що Первомайська міська рада Миколаївської областіяк орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, незаконно відчужила земельні ділянки державної власності. При цьому, Первомайська міська рада Миколаївської областіє відповідачем у справі, а прокурор виступає у якості самостійного позивача, внаслідок чого не зобов`язаний повідомляти міську раду чи інших осіб про пред`явлення такого позову.

Представник відповідача, Первомайської міської ради Миколаївської області, та Представник відповідачів, Швецова С.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні вказували, що прокурор не наділений повноваженнями звертатися до суду з даним позовом, оскільки виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, однак в даному випадку, земельна ділянка, яку просить витребувати прокурор, перебувала в комунальній власності і саме у комунальну власність позивач просить її повернути, а тому інтереси держави в даному випадку відсутні. Крім того, прокурором порушено процедуру звернення до суду з даним позовом, так як не надано жодного доказу звернення до Первомайської міської ради Миколаївської області з повідомленням про порушення та не надано відповідного доказу про отримання Первомайською міською радою такого листа, і належного доказу заходів реагування.

Однак, дані твердження представників відповідачів суперечать вимогам чинного законодавства та є наслідком невірного тлумачення норм права виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Згідно ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статуту позивача.

Згідно зі ст. 151 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

На момент виникнення спірних правовіднисин Первомайська міська рада Миколаївської області мала право розпоряджатися землями комунальної власності в порядку, визначеному чинним законодавством.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності територіальної громади м. Первомайська, отже, первинним суб`єктом місцевого самоврядування та суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада.

З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади відбулося внаслідок прийняття Первомайською міською радою Миколаївської області, яка є однією з відповідачів, незаконних рішень, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.

Порушення інтересів держави полягає також в тому, що внаслідок незаконного розпорядження землею порушуються і суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства, і положення законодавства України, щодо обов`язків органів влади та місцевого самоврядування діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Недотримання такого порядку представляє загрозу належному виконанню державної програми забезпечення земельними ділянками учасників АТО та інших пільгових категорій населення, а також призводить до свавілля відповідних органів та знищення правового порядку у державі.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельної ділянки у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес.

Подання позову прокурором за умови допущення порушень з боку органу місцевого самоврядування є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави та відновлення правопорядку.

У цьому випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи європейський принцип рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення виниклої невигідності у становищі між сторонами правовідносин.

Таким чином, звертаючись до суду з цим позовом, оскаржуючи, крім іншого, пункти рішень Первомайської міської ради Миколаївської області від 28.07.2016 року № 7 «Про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на умовах власності» та від 27.10.2016 року № 7 «Про приватизацію земельних ділянок», прокурор самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави щодо цієї земельної ділянки та згідно зі статтею 56 ЦПК набув статусу позивача.

Зазначена позиція узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, (провадження 14-317цс19, постанові Верховного Суду (КЦС) від 26 травня 2021 року у справа № 330/1621/16-ц).

Отже, на думку суду, представництво інтересів держави прокурором в даному випадку є належним та обґрунтованим.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що судовий збір за подання даного позову до суду був сплачений прокуратурою Миколаївської області.

Разом з тим, наказом Офісу Генерального прокурора № 414 від 08.09.2020 року днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11 вересня 2020 року.

Тобто, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Миколаївської обласної прокуратури, як правонаступника прокуратури Миколаївської області, витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі по 707 грн. 01 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_3 у власність територіальної громади, в особі Первомайської міської ради Миколаївської області, земельну ділянку для будівництва індивідуальних гаражів, з кадастровим номером :07:066:0044, площею 0,0200га., розташовану по АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Миколаївської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору в розмірі по 707 (сімсот сім) грн. 01коп. з кожного.

Повне судове рішення буде складено 01.10.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - Первомайська окружна прокуратура Миколаївської області, адреса: вул. Івана Виговського, 18, м. Первомайськ Миколаївської області, .

Відповідач - Первомайська міська рада Миколаївської області, місцезнаходження за адресою: вул. Грушевського, 3 в м. Первомайськ Миколаївської області.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко