РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2021 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Крайнюк А.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гераскіна М.В.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28.05.2019 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , у якому просить зобов`язати Херсонське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру розробити технічну документацію із землеустрою шляхом поділу земельної ОСОБА_4 0,1313 га. кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0749 на підставі рішення Суворовського районного суду м.Херсона у справі №2-308/09 в зв`язку із набуттям права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 площею 6,7 кв.м. розташованої за адресою АДРЕСА_1 , на земельну ділянку ОСОБА_4 та на земельну ділянку ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом №1-3226 від 13.08.2005 року позивач є власником 64/100 частин житлового будинку та на підставі договору купівлі-продажу № 1259147 від 17.04.2006 року власником 36/100 частин житлового будинку з відповідними надвірними, господарськими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 , розташованому на земельній ділянці площею 518,8 кв.м. Рішення Суворовського районного суду м. Херсона у справі №2-308/09 від 25.02.2009 року та Ухвали апеляційного суду Херсонської області №224-1238/2009 від 12.05.2009 року за позивачем визнано право власності на земельну ділянку площею 6,7 кв.м., що є необхідною для обслуговування 36/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 та встановлено постійний безоплатний земельний сервітут на право користування земельною ділянкою площею 3 кв.м., яка розташована впродовж стіни житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_5 . З метою державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, яка перебуває у власності позивача площею 6,7 кв.м. та внесення відповідних даних до Державного земельного кадастру з отриманням кадастрового номеру на зазначену земельну ділянку, позивач звернулася до Херсонського державного підприємство геодезії, картографії та кадастру для розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, шляхом укладання договору №864 від 02.07.2012 року. Проте проект землеустрою розроблено не було, умови договору щодо розроблення комплексу геодезичних робіт та робіт по підготовці документації із землеустрою не виконані. У розробці проекту землеустрою, щодо спірної земельної ділянки, відповідачем було відмовлено через виявлення факту накладення земельної ділянки сусіднього власника земельної ділянки через технічну помилку у зв`язки із використанням різних геодезичних даних.

Ухвалою від 29.05.2019 року задоволено самовідвід судді Прохоренко В.В.

Ухвалою від 26.09.2019 року справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

16.10.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

Від третьої особи ОСОБА_2 до суду надано письмові пояснення та доповнення до пояснень, якими заперечувала проти задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у наданому до суду позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав зазначених у наданих нею до суду письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 є власником 64/100 частин садиби, тобто земельної ділянки разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько - побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.08.2005 р., реєстраційний номер 1-3226 (а.с. 13-14).

На підставі договору купівлі - продажу від 17.04.2006 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , позивач набула права власності на 36/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами під номером АДРЕСА_1 (а.с. 10-12).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25.02.2009 року по справі № 2-308/09, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 12.05.2009 року, визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, площею 6,7 кв. м., що є необхідною для обслуговування 36/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , придбаних у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу від 17.04.2006 року. Встановлено постійний безоплатний земельний сервітут на право ОСОБА_3 користування земельною ділянкою площею 3 кв. м., яка розташована впродовж стіни житлового будинку під літ. "А" L 7,0 м., і належить на праві власності ОСОБА_7 відповідно до державного акту від 26.10.04 р., а саме на право проходу та встановлення будівельних риштувань та складання матеріалів під час ремонту житлового будинку під літ. "А" за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

02.07.2012 року ОСОБА_3 укладено договір з Херсонським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру за № 864 на виконання комплексу геодезичних робіт та робіт ро підготовці документів із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 18)

25.07.2012 року замовником ОСОБА_3 підписано Акт про виконані роботи по договору № 864 від 02.07.2012 року. За змістом зазначеного акту Замовник задоволений умовами договору щодо наданого продукту - технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку та геодезичні роботи (а.с. 54).

Таким чином, доводи позивача з приводу невиконання відповідачем умов договору № 864 від 02.07.2012 року не знайшли свого підтвердження і спростовуються наданими до суду доказами, які визнаються судом належними.

В судовому засіданні досліджено оригінал Акту про виконані роботи від 25.07.2012 року по договору № 864 від 02.07.2012 року та наданий сторонам до огляду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачем зазначається, що земельна ділянка площею 6,7 кв. м., право власності на яку згідно рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 25.02.2009 року у справі № 2-308/09 визнано за нею знаходиться у межах приватизованої земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0749, власником якої є ОСОБА_4 .

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Відповідно до п. 66 Порядку № 1051 до Державного земельного кадастру державними кадастровими реєстраторами вносяться відомості (зміни до них), зазначені у пунктах 21-25 цього Порядку, про об`єкти Державного земельного кадастру.

Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Згідно із ч.1 ст.3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Однією із стадій цієї процедури є замовлення та виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України (частина друга статті 50 Закону України «Про землеустрій»).

Згідно зі статтею 55 «Про землеустрій`технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

Згідно зі ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право людини на доступ до правосуддя, а ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу щодо захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.

Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія ст.13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту в спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за ст.13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються відповідно до ст.13 конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці («Kudla v. Poland»,№30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 9.12.2010, яке набуло статусу остаточного 9.03.2011, вказав, що п.1 ст.6 конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає право не тільки ініціювати провадження, але й отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutit v Croatia», п.25).

Відповідно до частини другої статті 16 ЦПК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Позовні вимоги, заявлені ОСОБА_3 полягають у зобов`язанні відповідача - Херсонське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру розробити технічну документацію із землеустрою шляхом поділу земельної ділянки, власником якої на час звернення до суду із позовом є третя особа ОСОБА_2 не є належним способом захисту прав, передбаченого чинним законодавством, як спосіб захисту прав, з огляду на зміст правовідносин, що виник між сторонами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази, враховуючи пояснення учасників справи, в їх сукупності, суд дійшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 19, 76-82, 141, 258-265, 268, 293, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Херсонського державного підприємства геодезії, картографії та кадастру, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції до Херсонського апеляційного суду.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Херсонський міський суд Херсонської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Ю.М.Єпішин