У Х В А Л А

про залишення позову без руху

10.12.2021 Справа №607/12599/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Комінярської О.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивачів адвоката Скиби Л.С., представника відповідача адвоката Кожевнікової О.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення в натурі частки земельної ділянки, що перебуває у спільній власності та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на земельні ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_3 про виділення в натурі 1/12 частки із земельних ділянок з кадастровими номерами :12:016:0199, :12:016:01998 площею 0,0132 га та 0,062, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 відповідно до площі будинку та виділити в натурі 1/12 частки із земельних ділянок з кадастровими номерами :12:016:0199, :12:016:01998 площею 0,0132 га та 0,062, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 відповідно до площі будинку.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділення йому у власність 5/6 частин домоволодіння з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , у власності інших співвласників домоволодіння після виділу залишити 1/12 частину домоволодіння з господарськими будівлями ОСОБА_1 та 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями ОСОБА_2 , а також визнати за ним право особистої приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :12:016:0199 площею 0,0624 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 та припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати право спільної часткової власності на земельну ділянку за кадастровим номером :12:016:01998 площею 0,0132 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та припинити право спільної сумісної власності на зазначену ділянку за ОСОБА_3 .

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Однак подана позовна заява не відповідає вищевказаним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908 грн.).

Згідно пп.1 п.1 ч.2 ст. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 908,00 грн. та не більше11 350,00 грн.).

Однак, позивач звернувся до суду із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, у якому, серед іншого, вказує на незадовільне матеріальне становище та те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків його річного доходу за попередній рік, на підтвердження чого надано довідку від 18.11.2021 року ТОВ «Вест Петрол Маркет», згідно якої ОСОБА_3 працює у вказаному товаристві оператором заправних станцій та його сукупний дохід за попередній 2020 рік становить 74842,80 гривень, в той час, як розмір судового збору згідно експертної оцінки на будинок, що становить 1260700 гривень та згідно оцінки земельної ділянки, що становить 28840 гривень, є максимальним розміром судового збору 11350 гривень, що згідно Закону України «Про судовий збір» перевищує 5% його сукупного доходу. Крім того, просить врахувати, що із його заробітної плати стягуються аліменти в розмірі 25% від доходу, а також просить врахувати, що переніс серцевий напад через що змушений підтримувати своє здоров`я підтримуючою терапією на що витрачає значні кошти, що доводиться долученими ним квитанціями. Із вказаних підстав просить звільнити його від сплати судового збору.

Вирішуючи питання наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Таким чином, стаття 136 ЦПК України, передбачає право суду, а не обов`язок відстрочити, розстрочити, зменшити розмір, або звільнити від оплати судових витрат, враховуючи майновий стан сторони.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Практика ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Положеннями пункту 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Верховний Суд в ухвалі від 15.09.2020 у справі № 640/20109/19 зазначив: «Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява №73547/01)».

У цій же справі Верховний Суд, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, вказав, що надані позивачем відомості з Державного реєстру - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній рік не свідчать про відсутність у заявника інших джерел доходів, доводи про скрутний майновий стан належними та допустимими доказами не підтверджені.

У даному випадку відповідачем ОСОБА_3 до клопотання про звільнення від сплати судового збору додана лише довідка про доходи із місця роботи.

Суд вважає, що такі відомості самі по собі не є достатнім доказом скрутного майнового стану особи.

Доказів відсутності інших джерел доходів за попередній рік (інформації про розмір пенсійних та інших соціальних виплат і допомог), та, відповідно, скрутного майнового стану, що зумовили неможливість сплати судового збору, в матеріалах позовної заяви немає, що свідчить про необґрунтованість указаного клопотання. При цьому суд повинен враховувати майновий стан сторони в цілому, а не лише відсутність окремих джерел доходу, в даному випадку тих, що підлягають оподаткуванню.

Норма, що передбачає повноваження суду на звільнення особи від сплати судового збору не є імперативною, це є правом, а не обов`язком суду. Водночас сплата судового збору є обов`язком позивача, а тому зловживання правом на звільнення від його сплати є неприпустимим.

Окрім того, важливе значення для висновку про майновий стан заявника, що міг бути підставою звільнення від сплати судового збору, є дані про його матеріально-побутові умови проживання, наявність у власності нерухомого майна, ведення ним підсобного господарства, наявність інших джерел доходу.

Таким чином, позивачу слід сплатити судовий збір та надати суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 908 грн. за вимогу про виділ в натурі 5/6 частин домоволодіння з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ., а також сплати 1 відсоток судового збору від вартості земельної ділянки за кадастровим номером :12:016:0199 площею 0,0624 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 ., але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 908,00 грн. та не більше 11 350,00 грн.), тобто за позовну вимогу про визнання права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :12:016:0199 площею 0,0624 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Крім цього, зустрічна позовна заява, в порушення вимог п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк до десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зокрема сплатити судовий збір та подати суду оригінал платіжних документів про сплату судового збору.

Судовий збір сплатити за наступними реквізитами рахунку:

Отримувач: УК у м. Тернополі/м. Тернопіль/22030101;

Код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 37977726;

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

Рахунок отримувача: UA0019751;

Код класифікації доходів бюджету: 22030101;

Судовий збір, за позовом, прізвище ініціали, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Крім цього, необхідно подати підтвердження про те, що відповідачем ОСОБА_3 не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на земельні ділянки залишити без руху, надавши відповідачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку невиконання вказаних вимог у встановлений строк, позовна заява буде залишена без розгляду.

Копію ухвали направити ОСОБА_3 .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич