Справа №: 398/4089/20
провадження №: 2/398/558/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" березня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області, в особі відокремленого підрозділу Територіального сервісного центру МВС 3542, про визнання права власності на транспортний засіб

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області в особі відокремленого підрозділу Територіального сервісного центру МВС 3542, про визнання права власності на транспортний засіб марки МАЗ 500, 1991 року випуску, тип контейнер, транзитний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , шасі (рама) № НОМЕР_3 , належний ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець», на підставі технічного паспорта серії НОМЕР_4 , виданого 16 січня 1992 року Олександрійським МРЕВ Кіровоградської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 серпня 2004 року він придбав у ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець» транспортний засіб марки МАЗ 500, 1991 року випуску, тип контейнер, транзитний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , шасі (рама) № НОМЕР_3 , належний ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець» на підставі технічного паспорта серії НОМЕР_4 , виданого 16 січня 1992 року Олександрійським МРЕВ Кіровоградської області, за 11 310,00 грн., що підтверджується біржевою угодою купівлі продажу транспортного засобу, зареєстрованою Універсальною товарною біржею «Партнер», реєстр. № 1659. Він не звернувся вчасно до МРЕВ ДАІ для проведення процедури перереєстрації транспортного засобу, так як з 2004 року автомобіль не експлуатував. Лише в липні 2020 року він звернувся до Територіального сервісного центру МВС 3542 Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області щодо проведення державної реєстрації автомобіля, однак йому було відмовлено в перереєстрації автомобіля з посиланням на пропуск встановленого законодавством строку для реєстрації транспортного засобу та на підставі п. 8 постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 року, оскільки наданий ним договір укладено на бланку, який не зареєстровано в уповноваженому органі МВС. Вищевикладене свідчить про відсутність у ОСОБА_1 можливості зареєструвати придбаний ним 20 серпня 2004 року транспортний засіб, що порушує його право на експлуатацію та розпорядження належним йому рухомим майном, тому просить суд визнати за ним право власності на зазначений транспортний засіб.

Відповідач у своєму відзиві зазначив, що не заперечує проти визнання права власності на автомобіль, проте не вважає себе належним відповідачем у цій справі. Додатково зазначив, що відповідач здійснює лише державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів, тобто лише засвідчує факт вже набутого права власності особи на транспортний засіб. Оскільки, позивач протягом 10 днів з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не звернувся для його реєстрації та на даний момент на підставі біржової угоди неможливо здійснити реєстрацію транспортного засобу, то відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у реєстрації транспортного засобу.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача та представника відповідача надійшли клопотання про розгляду справи без їх участі.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносини.

Судом встановлено, що 20 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець» укладено біржеву угоду купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якої ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець» продало, а ОСОБА_1 придбав транспортний засіб марки МАЗ 500, 1991 року випуску, тип контейнер, транзитний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , шасі (рама) № НОМЕР_3 , належний ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець» на підставі технічного паспорта серії НОМЕР_4 , виданого 16 січня 1992 року Олександрійським МРЕВ Кіровоградської області, за 11 310 грн.

За змістом ст. ст. 626, 628, 638 ЦК України (в редакції на момент укладення біржевої угоди купівлі-продажу транспортного засобу) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 655 ЦК України (в редакції на момент укладення біржевої угоди купівлі-продажу транспортного засобу) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (ст. 650 ЦК України (в редакції на момент укладення біржевої угоди купівлі-продажу транспортного засобу)).

Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на момент укладення біржевої угоди купівлі-продажу транспортного засобу) передбачено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що біржева угоду купівлі-продажу транспортного засобу від 20 серпня 2004 року, укладена між ОСОБА_1 та ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець», відповідає вимогам чинного на момент її укладення законодавства України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України (в редакції на момент укладення біржевої угоди купівлі-продажу транспортного засобу) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За приписами ст. 334 ЦК України (в редакції на момент укладення біржевої угоди купівлі-продажу транспортного засобу) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Пунктом 4.1. біржевої угоду купівлі-продажу транспортного засобу від 20 серпня 2004 року передбачено, що покупець набуває право власності на транспортний засіб з моменту укладення цієї угоди та реєстрації її на біржі. У відповідності з правилами реєстрації транспортних засобів ця біржева угода підлягає реєстрації в Державтоінспекції в десятиденний термін (п. 4.3. біржевої угоди). Угода зареєстрована Універсальною товарною біржею «Партнер» 20 серпня 2004 року, реєстраційний номер 1659.

Згідно з п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 7 вересня 1998 р. №1388 (в редакції на момент укладення біржевої угоди купівлі-продажу транспортного засобу) реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу. Правомірність придбання транспортних засобів, підтверджується документами, зокрема, угодами, укладеними на товарних біржах.

Тобто, після укладення біржевої угоди позивач повинен був звернутися до органів Державтоінспекції в десятиденний термін з метою реєстрації придбаного транспортного засобу. При цьому, біржева угода купівлі-продажу транспортного засобу від 20 серпня 2004 року, на момент її укладення, була документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу.

Однак, позивач звернувся до Територіального сервісного центру МВС 3542 із заявою про реєстрацію транспортного засобу лише у липні 2020 року та йому було відмовлено у реєстрації транспортного засобу, оскільки на момент звернення біржева угода купівлі-продажу транспортного засобу від 20 серпня 2004 року відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 7 вересня 1998 р. №1388 не є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ЗАТ «Олександрійське меблеве підприємство «Інгулець», як юридична особа, припинена 26 листопада 2007 року у зв`язку із визнанням банкрутом без правонаступників.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Наведені Конституційні гарантії права володіти своїм майном поєднується з такими ж вимогами ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17.07.1997 Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Копеський проти Словаччини» зазначено, що майном може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що позивач правомірно набув право власності на транспортний засіб марки МАЗ 500, 1991 року випуску, тип контейнер, транзитний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , шасі (рама) № НОМЕР_3 , в порядку, передбаченому чинним законодавством України на момент набуття такого права власності.

Суд враховує, що сама по собі зміна законодавства щодо переліку документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу, не позбавляє позивача права власності.

При цьому, на даний момент відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» від 7 вересня 1998 р. №1388 копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів.

Оскільки, позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом в суд про визнання права власності на транспортний засіб, захистити свої порушені права не може, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

На відшкодуванні судових витрат позивач не наполягав.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області (адреса місцезнаходження: м. Кропивницький, вул. Ю.Бутусова, буд 22, код за ), в особі відокремленого підрозділу Територіального сервісного центру МВС 3542 (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Будівельників, буд. 38), про визнання права власності на транспортний засіб задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на транспортний засіб марки МАЗ 500, 1991 року випуску, тип контейнер, транзитний номер НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , шасі (рама) № НОМЕР_3 .

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05 березня 2021 року.

Суддя О.В.Авраменко