Номер справи 220/263/21
Номер провадження № 2/220/194/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами, розташованих по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 02 листопада 1985 р. по 16 вересня 2019 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем. В період шлюбу ними був придбаний житловий будинок з надвірними побудовами розташований по АДРЕСА_1 . Будинок зареєстрований за відповідачем, однак, оскільки майно придбане в період шлюбу, за спільні кошти, вважає, що воно є їх спільною сумісною власністю. Оскільки домовленості щодо поділу майна між ними не досягнуто, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеного вище житлового будинку з надвірними побудовами. Також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. та витрати за надання правової допомоги в розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою суду від 18.02.2021 р. позовна заява залишена без руху для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 01.03.2021 р. провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечуючи проти визнання за позивачем права власності на Ѕ частину домоволодіння. Разом з тим, заперечує проти стягнення з нього судового збору та витрат на правничу допомогу.

Суд, дослідивши надані суду докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 02.11.1985 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16.09.2019 року даний шлюб було розірвано (а.с. 9).

На підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2002 року, засвідченого державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори Плаксіним С.В., реєстраційний номер 1462, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 6;7)

Згідно Витягу про реєстрацію права власності №8995322 від 18.11.2005 р., на підставі договору купівлі-продажу №1462 від 03.08.2002 р., ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Зазначене також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 18.02.2021 р.

З наданого суду технічного паспорта на домоволодіння по АДРЕСА_1 виготовленого станом на 05.01.2006 р., загальна площа будинку складає 134,2 кв.м., домоволодіння складається з житлового будинку А-1, прибудови А-1, ганку а-1, гаражу Г-1, підвалу П-1, гаражу Г-1, душу З-1, туалету Т-1, огорожі № 1, воріт №2 (а.с.28-33).

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту пунктів 22, 23, 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Приймаючи до уваги вище викладене, оскільки іншого судом не встановлено, суд доходить висновку, що будинок по АДРЕСА_1 , зареєстрований за відповідачем, придбаний сторонами в період шлюбу, за спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу між ними.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи зазначені норми закону, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому визнає за позивачем ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами, розташовані по АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу та судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454,00 грн., а інші 50 відсотків (454,00 грн.) в зв`язку з визнанням позову відповідачем підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З наданого суд договору про надання правової допомоги № 07/2021 від 29.01.2021 року, позивач уклала договір з адвокатом Дурачем А.О. (а.с. 10-13).

Як вбачається з наданого до суду акту виконаних робіт (надання юридичних послуг) від 29.01.2021 року, ОСОБА_1 були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., з яких за юридичну консультацію для звернення до суду 500 грн., за підготовку та передачу до суду позовної заяви 2500 грн., за представництва інтересів в суді під час розгляду справи стосовно поділу майна подружжя 1000 грн. (а.с. 14).

При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу судом враховується не лише, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., пов`язану з представництвом інтересів позивача в суді під час розгляду справи, оскільки адвокат фактично не представляв інтереси позивача в судовому засіданні.

А тому, враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позову, у відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати в розмірі 500 грн. за юридичну консультацію для звернення до суду, 2500 грн. за підготовку та передачу до суду позовної заяви, а всього з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 454 грн. та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 3000,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Зобов`язати УДКСУ у Великоновосілківському районі Донецької області повернути ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 454,00 грн., який був сплачений останньою 17.02.2021 року, квитанція № 67840, платник: ОСОБА_1 . Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); отримувач: Донецьке ГУК/Великоновос.СТГ/22030101; код отримувача: 37967785; р/р отримувача: UA0005662, МФО 899998, у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Якішина