Справа № 472/1045/20
Провадження №2/472/35/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2021 року смт. Веселинове
Миколаївської області
Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Орленко Л.О.,
судового засідання - Ставніченко А.П.,
представника позивача - Венделя О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 смт. Веселинове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення безпідставно набутих коштів,
30 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення безпідставно набутих коштів.
25.04.2017 року у зв`язку з закінченням терміну дії карткового рахунку № НОМЕР_1 їй було видано нову пластикову картку «Золота картка Універсальна» № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/21 та встановленим кредитним лімітом в розмірі 4.400,00 грн., що підтверджується Випискою по картці/рахунку від 08.07.2020 року.
Вона продовжувала користуватися новою платіжною карткою, щомісячно поповнювала картковий рахунок, а коли в липні 2020 року, звернувшись до Веселинівського відділення АТ КБ «ПриватБанк», отримала Виписку від 08.07.2020 року по вказаній картці/рахунку, то дізналася про наявність в неї заборгованості в розмірі 9.473,13 грн.
Вона здивувалася, так як щомісячно поповнювала рахунок і будь-якої заборгованості не повинно було бути. Ознайомившись з вказаною Випискою по картці/рахунку, вона з`ясувала, що з 13.07.2016 року по 13.12.2018 року з її картки без її відома Відповідачем утримувалися щомісячно кошти в розмірі 259,57 грн. з зазначенням «Покупка», хоча вона ніяких покупок з картки не здійснювала.
Всього за період з 13.07.2016 року по 13.12.2018 року з її карткового рахунку Відповідачем безпідставно було списано грошові кошти з зазначенням «Покупка» в розмірі 7 777,68 грн.
З усного повідомлення керівництва Веселинівського відділення АТ «Приватбанк» їй стало відомо, що це якась розстрочка.
Крім того, з вказаної Виписки по картці/рахунку від 08.07.2020 року, Виписки по картці/рахунку від 14.07.2020 року та Виписки по картці/рахунку від 15.09.2020 року їй стало відомо, що з її картки з 10.05.2017 року по 10.08.2020 року Відповідачем без її відома утримувалися щомісячно кошти в розмірі 20,00 грн. з зазначенням «Комісія за обслуговування (членський внесок)».
Всього за період з 10.05.2017 року по 10.08.2020 року з її карткового рахунку Відповідачем безпідставно було списано грошові кошти з зазначенням «Комісія за обслуговування (членський внесок)» в розмірі 760,00 грн.
Тобто, всього за період з 13.07.2016 року по 10.08.2020 року Відповідачем безпідставно було списано грошові кошти в сумі 8 537,68 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути на її користь з АТ КБ «ПриватБанк» 8 537,68 грн. незаконно списаних коштів та 3 579, 03 грн. процентів за їх користування.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але забезпечила участь в судовому засіданні свого представника - адвоката Венделя О.М., який в судовому засідання позов пітримав та зокрема зазначив, що після 28.04.2011 р. позивачем будь-яких кредитних угод з відповідачем не укладалося, будь-яких Умов і правил надання банківських послуг вона не підписувала і з їх змістом не ознайомлена, а отже, вказані Умови і правила, на які посилається Відповідач, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами. Що стосується оформлення позивачем в особистому аккаунті Інтернет-банку Приват24 кредиту «Миттєва розстрочка», за умовами якого їй Відповідачем було зараховано на картку № НОМЕР_3 4.395,98 грн., то вказане не відповідає дійсності, так як такий кредит позивач не оформляла, інтернетом не користується, особистого аккаунту в Інтернет-банку Приват24 не має, картки з № НОМЕР_3 не отримувала.
Відповідача АТ КБ "ПриватБанк" в судові засідання 08.12.2020 року, 29.12.2020 року, 02.02.2021 року, 02.03.2021 року свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи був відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив суд, відзиву на позовну не подав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судові засідання, відзиву на позовну заяву не подав, та те, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів
Заслухавши вступне слово представника позивача - адвоката Венделя О.М., дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов наступного висновку.
25.04.2017 р. у зв`язку з закінченням терміну дії карткового рахунку № НОМЕР_1 позивачу було видано нову пластикову картку «Золота картка Універсальна» № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/21 та встановленим кредитним лімітом в розмірі 4.400,00 грн., із збільшенням його в цей день до 7000,00 грн., що підтверджується Випискою по картці/рахунку від 08.07.2020 року.
Позивач продовжувала користуватися новою платіжною карткою, щомісячно поповнювала картковий рахунок, а коли в липні 2020 року, звернувшись до Веселинівського відділення АТ КБ «ПриватБанк», отримала Виписку від 08.07.2020 року по вказаній картці/рахунку, то дізналася про наявність в неї заборгованості в розмірі 9 473,13 грн.
З Виписки по картці/рахунку від 08.07.2020 року, Виписки по картці/рахунку від 14.07.2020 року та Виписки по картці/рахунку від 15.09.2020 року (а.с. 12-46) вбачається, що з 13.07.2016 року по 13.12.2018 року з картки позивача Відповідачем утримувалися щомісячно (29 місяців) кошти в розмірі 259,57 грн. з зазначенням «Покупка», та 1 місяця (13.02.2017 року) - 250,15 грн.
Всього за період з 13.07.2016 року по 13.12.2018 року з карткового рахунку позивача Відповідачем безпідставно було списано грошові кошти з зазначенням «Покупка» в розмірі 7 777,68 грн. (259,57 грн. х 29 міс. (з 13.07.2016 року по 13.12.2018 року) + 250,15 грн.
Крім того, з вказаної Виписки по картці/рахунку від 08.07.2020 року, Виписки по картці/рахунку від 14.07.2020 року та Виписки по картці/рахунку від 15.09.2020 року вбачається, що з картки позивача з 10.05.2017 року по 10.08.2020 року Відповідачем неправомірно утримувалися щомісячно кошти в розмірі 20,00 грн. з зазначенням «Комісія за обслуговування (членський внесок)».
Всього за період з 10.05.2017 року по 10.08.2020 року з карткового рахунку позивача Відповідачем неправомірно було списано грошові кошти з зазначенням «Комісія за обслуговування (членський внесок)» в розмірі 760,00 грн.
Тобто, всього за період з 13.07.2016 року по 10.08.2020 року Відповідачем з карткового рахунку позивача неправомірно було списано грошові кошти в сумі 8 537,68 грн. (7 777,68 грн. + 760,00 грн.).
24.07.2020 року позивач звернулася за роз`ясненням з письмовою заявою на адресу АТ КБ «ПриватБанк», в якій просила повідомити про правові підстави списання з її карткового рахунку зазначених сум та повернути вказані кошти, як безпідставно списані з її рахунку (а.с. 47).
Також, у вказаній Відповіді Відповідач зазначив, що 13.06.2016 року у особистому аккаунті Інтернет-банку Приват24 позивачем було оформлено кредит «Миттєва розстрочка», за умовами якого позивачу Відповідачем було зараховано на картку № НОМЕР_3 4395,98 грн.
В своїй Відповіді Відповідач також зазначає про законність утримання «Комісії за обслуговування (членський внесок)» та відсутність підстав для її відшкодування, мотивуючи вказане тим, що вказане передбачено умовами договору
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка.
Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.
Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року).
Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема:
- умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання;
- номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання;
- найменування отримувача;
- номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника;
- перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (пункт 6.2 Інструкції від 21 січня 2004 року).
Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.
Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без її розпорядження та згоди) списало грошові кошти в розмірі 8 537,68 грн. з належного їй банківського рахунку.
Банком не надано доказів про те, що ОСОБА_1 доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність доказів про те, що з ОСОБА_1 узгоджувались будь-які умови щодо прав Банку, в тому числі на договірне списання, Умови та правила банківських послуг, на які посилається відповідач у відповіді на заяву ОСОБА_1 від 18.08.2020 року за вих. № 20.1.0.0.0/7-200729/4650 (а.с. 49-50), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного між сторонами договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 83 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді договірне списання коштів з рахунків позивальника на погашення кредитної заборгованості.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про неправомірне списання відповідачем грошових коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в розмірі 8 537,68 грн., що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати збитки, якщо інше не встановлено законом.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в Постановах від 11 вересня 2019 року (справа №751/631/17), від 08.04.2020 року (справа №641/1187/18-ц), від 05.08.2020 року (справа №759/423/19), від 21.09.2020 року (справа №372/586/16-ц).
Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів в сумі 8 537,68 грн. підлягають задоволенню.
Щодо стягнення процентів за користування безпідставно списаними грошовими коштами, то суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Статтею 1073 ЦК України передбачена сплата процентів за безпідставне списання банком грошових коштів з рахунку клієнта.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.
З огляду на викладене, відповідач зобов`язаний відповідно до вимог статті 1073 ЦК України та підпункту 32.3.2 пункту 32.3 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» сплатити позивачу проценти за користування його грошовими коштами.
Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 13 грудня 2010 року справі № 3-58гс10; від 14 березня 2011 року у справі № 3-13гс11 та від 06 червня 2011 року у справі № 3-51гс11, за відсутності визначення договором банківського рахунку розміру процентів за користування банком грошовими коштами клієнта та у разі неприйняття банком вкладів на вимогу, банк зобов`язаний сплатити клієнту проценти в розмірі облікової ставки Національного банку України.
Відомості про прийняття банком вкладів на вимогу та розмір процентів за такими вкладами в матеріалах справи відсутній.
Наданий представником позивача розрахунок процентів, які позивач має право одержати за користування відповідачем безпідставно списаними з його карткового рахунку грошовими коштами за період з 13.07.2016 року по 30.09.2020 року повністю відповідає вимогам законодавства та є вірним.
Розмір процентів за даним розрахунком, з урахуванням річних ставок НБУ, становить:
За період з 13.07.2016 р. по 28.07.2016 р. - 1,88 грн.;
За період з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. - 9,47 грн.;
За період з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. - 15,04 грн.;
За період з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 р. - 117,27 грн.;
За період з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. - 40,92 грн.;
За період з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. - 187,17 грн.;
За період з 27.10.2017 р. по 14.12.2017 р. - 79,25 грн.;
За період з 15.12.2017 р. по 25.01.2018 р. - 81,93 грн.;
За період з 26.01.2018 р. по 01.03.2018 р. - 80,40 грн.;
За період з 02.03.2018 р. по 12.07.2018 р. - 373,10 грн.;
За період з 13.07.2018 р. по 06.09.2018 р. - 185,42 грн.;
За період з 07.09.2018 р. по 25.04.2019 р. - 905,69 грн.;
За період з 26.04.2019 р. по 18.07.2019 р. - 333,70 грн.;
За період з 19.07.2019 р. по 05.09.2019 р. - 190,08 грн.;
За період з 06.09.2019 р. по 24.10.2019 р. - 185,23 грн.;
За період з 25.10.2019 р. по 12.12.2019 р. - 174,62 грн.;
За період з 13.12.2019 р. по 30.01.2020 р. - 152,71 грн.;
За період з 31.01.2020 р. по 12.03.2020 р. - 107,01 грн.;
За період з 13.03.2020 р. по 23.04.2020 р. - 97,55 грн.;
За період з 24.04.2020 р. по 11.06.2020 р. - 91,06 грн.;
За період з 12.06.2020 р. по 30.09.2020 р. - 169,53 грн.;
Всього: 1,88 грн. + 9,47 грн. + 15,04 грн. + 117,27 грн. + 40,92 грн. + 187,17 грн. + 79,25 грн. + 81,93 грн. + 80,40 грн. + 373,10 грн. + 185,42 грн. + 905,69 грн. + 333,70 грн. + 190,08 грн. + 185,23 грн. + 174,62 грн. + 152,71 грн. + 107,01 грн. + 97,55 грн. + 91,06 грн. + 169,53 грн. = 3 579, 03 грн.
Даний розрахунок відповідачем не спростовано, а тому суд, з врахуванням вищевикладеного, та беручи до уваги той факт, що відповідачем було безпідставно списано грошові кошти із карткового рахунку позивача, ввжає, що відповідач повинен сплатити позивачу проценти за користування його грошовими коштами за період з 13.07.2016 року по 30.09.2020 року в розмірі 3 579, 03 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" (споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав), з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1681,60 грн. (840,80 грн. + 840,80 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 77, 78, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280-281 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення безпідставно списаних коштів, - задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (або з дати складення повного заочного рішення суду).
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення (або в день складення повного заочного рішення суду), має право на поновлення пропущеного строку, на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги через Веселинівський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, а в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Повний текст рішення суду складено 12 березня 2021 року.
Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області Л.О. Орленко