Провадження № 2/643/216/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на 63/300 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 2004 року зареєстрований і постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та з 2007 року є власником 63/300 часток цього домоволодіння на підставі договору довічного утримання, укладеного 18.01.2007 з ОСОБА_4 . Даний житловий будинок мав два входи для двох окремих сімей, і фактично мешканцями певної частини цього домоволодіння були ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_4 , які володіли і користувались приміщеннями загальною площею 36,1 кв.м. під №: приміщення 1-1- - кухня площею 10,0 кв.м., приміщення 1-3 житлова кімната площею 10,9 кв.м., приміщення 1-4 житлова кімната площею 15,2 кв.м. Після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 продовжувала жити у цьому будинку, та володіла майном протягом двадцяти років після його смерті. У 2007 році між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого відчужувачем передано у власність набувачу належні на праві власності 63/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 . У зазначеному договорі довічного утримання вказано, що 63/300 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 належать відчужувачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Третьою ХДНК 30.10.2004 за р. № 3-1015. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Позивач продовжує володіти і користуватися частиною будинку, яка належала подружжю ОСОБА_6 , здійснює поточні ремонти, переоформив лицеві рахунки, здійснює плату за комунальні послуги, ще за час життя і догляду за ОСОБА_4 провів переобладнання обладнав помешкання ванною кімнатою з туалетом, збудував тамбур. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, власниками житлового будинку АДРЕСА_1 значаться: ОСОБА_1 63/300 частки; ОСОБА_3 37/100 частки; ОСОБА_5 126/300 частки. Оскільки ОСОБА_5 помер у 1988 році, треба вважати, що якщо власник майна тривалий час не виявив наміру визначити річ своєю, то він погодився з її втратою, у зв`язку з чим виникла необхідність визначити цю річ власністю фактичного добросовісного володільця. Позивач зазначає, що проживаючи у зазначеному будинку з 2004 року, він жодного разу не спостерігав будь-яких відвідувачів до неї чи інших родичів, які б претендували на житло, до цього часу жодних претендентів на власність не знайшлось, позовів не пред`являлось. Він був впевнений, що квадратні метри, якими він володіє і користується складає частку житлового будинку отриману ним за договором довічного утримання від 18.01.2007. Співвласник 37/100 часток зазначеного домоволодіння відповідач ОСОБА_3 не визнає його права власності на частку у спільному нерухомому майні.

Ухвалою судді від 30.11.2018 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що з змісту позовних вимог і наданих документів, за своє життя ОСОБА_5 був власником 189/300 частин спірного житлового будинку (63/300+126/300), яка в перерахунку складає 63/100 частина. Після смерті ОСОБА_5 власником 63/300 частки будинку стала його дружина ОСОБА_4 , а ОСОБА_5 залишився власником частки у розмірі 126/300. Отже, ОСОБА_4 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 1/3 частину від спадкового майна. Інша частка у розмірі 126/300, яка складає 2/3 частини спадкового майна у власність ОСОБА_4 не перейшла, що свідчить про те, що у ОСОБА_5 було ще двоє спадкоємців першої черги, інакше б всю належну частку у будинку успадкувала би його дружина. Позивач зазначає, що дітей у подружжя не було, при цьому доказів на підтвердження цієї обставини не надає. З часу смерті подружжя ОСОБА_6 технічні характеристики спірного будинку значно змінилися. Як слідує з наданої позивачем копії технічного паспорту на будинок від 22.04.2010, загальна площа спірного будинку становить 113,9 кв.м., а житлова 51,8 кв.м. При цьому по квартирі 1, яка фактично знаходиться у володінні позивача, загальна площа становить 42,8 кв.м., а житлова 26,1 кв.м. По квартирі 2, яка знаходиться у володінні та користуванні відповідача загальна площа становить 71,1 кв.м., житлова 25,7 кв.м. Зміна технічних характеристик будинку свідчить про те, що в будинку здійснювались добудови та реконструкції, при цьому частки, які належать співвласникам, не перераховувались. Отже, неможливо встановити, яку саме частку в будинку в розмірі 63/300 має на увазі позивач, на яку позивач просить визнати за ним право власності, та яка площа будинку відповідає цій частці. Якщо позивач вважає, що він має право на частку, що залишилась за померлим ОСОБА_5 , то чим обґрунтований розмір цієї частки, а саме у розмірі 63/300, а не 126/300. Відповідач зазначає, що набувальна власність поширюється на випадки фактичного, без правовою підстави володіння чужим майном. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуте право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Сам по собі факт користування позивачем будинком і проведення ремонтних робіт у ньому не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. Позивачем не доведено наявності в нього підстав для набуття ним права власності за давністю володіння, оскільки позивач, отримавши за договором довічного утримання лише частку майна, не міг не знати про те, що інша частка йому не належить, а належить чи може належати іншим особам. Відповідач зазначає, що позивач вже більше п`яти років не проживає за вказаною адресою та взагалі в Україні, про нерухоме майно, яке він фактично займає, не дбає, здає зазначене майно в оренду військовій частині (а.с.45-47).

Ухвалою суду від 11.12.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Харківську міську раду. За клопотанням відповідача зобов`язано Державну прикордонну службу України надати до Московського районного суду м. Харкова відомості про перетин державного кордону України в період з 01.01.2013 по теперішній час громадянином Вірменії ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 ), РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тимчасова посвідка про проживання серії НОМЕР_2 .Зобов`язано військову частину № НОМЕР_3 Національної Гвардії України надати до Московського районного суду м. Харкова інформацію про укладення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , договорів оренди частини будинку АДРЕСА_1 з 01.01.2013 по теперішній час. (а.с.97-99 т.1).
12.03.2020 позивач ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме, на 63/300 частики житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що за даними технічного паспорту на спірний житловий будинок, відокремленими приміщеннями від відповідача, що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 , є дві житлові кімнати площею 26,1 кв.м. та допоміжні приміщення (тамбур, санвузол, кухня) площею 16,7 кв.м., що входять до складу 63/300 частки на праві його власності за договором довічного утримання від 18.01.2007 та 63/300 частки, якими він фактично відкрито, добросовісно і безперервно користується протягом 11 років. Він був впевнений, що ці квадратні метри, якими він користується, складає частку житлового будинку, отриману ним за договором довічного утримання від 18.01.2007 (а.с.124-126 т.1).
Ухвалою суду від 12.03.2020 зобов`язано Третю Харківську державну нотаріальну контору надати до суду належним чином виготовлену та завірену копію спадкової справи на майно, яке належало ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.140-141 т.1).
Третя особа Харківська міська рада надала письмові пояснення на позовну заяву, в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що найменше з 2008 року позивачу відомо, в яких частинах та за ким зареєстроване право власності на спірне домоволодіння, оскільки ОСОБА_1 із листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 04.06.2008 на адвокатський запит отримав відомості про власників домоволодіння та в яких частинах за ким зареєстроване право власності. Добросовісність володіння передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння. З доданих до позову документів та матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що остання технічна інвентаризація спірного житлового будинку на підставі якої виготовлено останній наявний технічний паспорт, здійснена у 2010 році. Позивач просить визнати за ним право власності на 63/300 частин житлового будинку та ним не надано до суду належних та допустимих доказів його як предмету спору з тими самими технічними характеристиками станом на момент звернення до суду, не зрозуміло, чому саме таку площу вказує позивач, оскільки така площа і перебуває у його приватній власності на підставі договору довічного утримання (а.с.154-157 т.1).
06.07.2020 позивач ОСОБА_1 після ознайомлення з позицією Харківської міської ради, викладеної у письмових поясненнях, подав до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада, в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 126/300 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 (а.с.3-6 т.2).
Ухвалою суду від 17.12.2020 підготовче провадження у справі закрито (а.с.20-21).
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, зазначив, що переобладнання до приміщення ним здійсненні до виготовлення технічного паспорту, який виготовлено у 2010 році, вказав, що здавав в оренду лише ті приміщення, які припадали на належні йому на праві власності 63/300 частин домоволодіння. Заперечував ту обставину, що йому у 2008 році було відомо про власників домоволодіння, оскільки угоди з адвокатом Гоковим О.В., який надавав запит на отримання цих відомостей, він не укладав, такі відомості не отримував. Вказав, що ці відомості отримані в рамках провадження цивільної справи № 2-4261/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності. При цьому зазначив, що зі зверненнями та скаргами до адвоката ОСОБА_8 стосовно його дій від імені позивача не звертався.
Представник позивача адвокат Маслієва С.І. позовні вимоги підтримала, зазначивши, що спадкоємці померлого ОСОБА_5 , які звернулись до нотаріальної контори про прийняття спадщини, як їй відомо, на теперішній час вже померли, проте доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і вчасно.

Відповідач ОСОБА_3 просила розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за: померлим ОСОБА_5 126/300 частин; ОСОБА_1 63/300 частин, ОСОБА_3 37/100 частин (а.с.22 т.1).
Підставою набуття ОСОБА_1 права власності на 63/300 частин зазначеного домоволодіння є укладений 18.01.2007 між ним та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. (а.с.9-10 т.1).
Згідно Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_9 з 07.11.1946; ОСОБА_3 з 23.09.2020, ОСОБА_10 з 01.12.2004 (а.с.23 т.1).
Згідно технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 22.04.2010, на домоволодіння АДРЕСА_2 частин якого належать ОСОБА_1 , вказане домоволодіння літ. А-1 1958 року побудови складається з 2 квартир, а саме, 1 квартира: тамбур І площею 3,1 кв.м. ; санвузол 2 площею 3,6 кв.м.; кухня 1 площею 10,0 кв.м.; житлова кімната 3 площею 10,9 кв.м.; житлова кімнати 4 площею 15,2 кв.м.а всього по квартирі 1 загальна площа 42,8 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м., допоміжна площа 16,7 кв.м.; 2 квартира: тамбур ІІ площею 2,5 кв.м.; коридор 1 площею 12,6 кв.м.; житлова кімната 2 площею 9,8 кв.м.; житлова кімната 3 площею 15,9 кв.м., санвузол 4 площею 6,7 кв.м.; кухня 1А площею 23,6 кв.м.; а всього по кімнаті 2 загальна площа 71,1 кв.м., житлова площа 25,7 кв.м., допоміжна площа 45,4 кв.м. Разом загальна площа 113,9 кв.м., житлова площа 51,8 кв.м., допоміжна площа 62,1 кв.м. (а.с.12-19 т.1).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, провадження № 12-291гс18.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Згідно листа Військової частини НОМЕР_3 МВС України від 19.02.2020, з ОСОБА_1 укладались наступні договори на тимчасове користування житловим приміщенням, а саме частиною житлового будинку АДРЕСА_1 : № 286 на тимчасове користування житловим приміщенням від 17.12.2014; № 71 на тимчасове користування житловим приміщенням від 27.01.2015; № 160 на тимчасове користування житловим приміщенням від 02.03.2017 (а.с.106 т.1).
Згідно листа Державної прикордонної служби, що надійшов до суду 26.02.2020, громадянин Вірменії ОСОБА_11 за період з 10.03.2016 по 15.11.2018 неодноразово перетинав державний кордон України, як на виїзд, так і на в`їзд: 10.03.2016 в`їзд; 06.05.2016 виїзд; 07.05.2016 в`їзд; 14.05.2016 виїзд; 14.05.2016 в`їзд; 20.05.2016 виїзд; 18.09.2016 в`їзд; 21.10.2016 виїзд; 22.10.2016 в`їзд; 27.10.2016 виїзд; 28.10.2016 в`їзд; 14.11.2016 виїзд; 01.12.2016 в`їзд; 21.12.2016 виїзд; 16.03.2017 в`їзд; 20.03.2017 виїзд; 29.07.2017 в`їзд; 11.08.2017 виїзд; 05.11.2017 в`їзд; 07.11.2017 виїзд; 10.04.2018 в`їзд; 14.04.2018 виїзд; 12.11.2018 в`їзд; 15.11.2018 виїзд (а.с.108 т.1).
Вищенаведене вказує про відсутність такої обставини, визначеної ч. 1 ст. 344 ЦК України, як безперервність володіння.
Як вбачається з долучених до письмових поясненнях Харківської міської ради документів, 30.05.2008 адвокат Гоков О.В. подав до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» запит, в якому зазначає, що у зв`язку зі зверненням до нього за правовою допомогою гр. ОСОБА_1 , просить надати інформацію про осіб, на яких на праві власності та в яких частках зареєстрований житловий будинок АДРЕСА_1 . Відповідь на запит просить видати на руки гр. ОСОБА_1 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації адвокату Гокову О.В. надана відповідь у 2008 році про те, що будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрований за: ОСОБА_1 63/300 частин на підставі договору довічного утримання від 18.01.2007 р. № 1-105; ОСОБА_12 37/100 частин ОСОБА_5 1226/300 частин (а.с.158 т.1).
Згідно копії ухвали Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2011 № 2-4261/11, яка набрала законної сили, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 126/300 частин житлового будинку АДРЕСА_1 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання. Цивільна справа № 2-4261/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності знищена у 2017 за спливом строків зберігання (а.с.104,105 т.1).
Позивачем не спростована обставина, на яку посилається третя особа, що йому з 2008 року достовірно було відомо про власників домоволодіння АДРЕСА_1 , та крім того, як зазначив сам позивач у судовому засіданні, він здавав в оренду лише ті приміщення, які припадали на належні йому 63/300 частин домоволодіння.
Крім того, згідно копії спадкової справи № 235/88 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , із заявами про прийняття спадщини звернулись: ІНФОРМАЦІЯ_4 син померлого ОСОБА_13 та ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка померлого ОСОБА_14 . Свідоцтва про право на спадщину не видавались, так саме, і не виносились державним нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа не закрита (а.с.145-147 т.1).
Стороною позивача не надано доказів на підтвердження обставини смерті спадкоємців померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та в разі їх смерті - не надано відомостей про спадкоємців цих осіб. З клопотанням до суду про витребування зазначених відомостей сторона позивача не зверталась.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Факт сплати позивачем комунальних платежів, переоформлення рахунків, здійснення переобладнання та понесення ним тягаря утримання нерухомого майна не може бути самостійною підставою для визнання права власності на майно в порядку статті 344 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність усіх вказаних у ч. 1 ст. 344 ЦК України умов у сукупності для визнання за позивачем за набувальною давністю права власності на 126/300 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 , що є підставою ля відмови у задоволенні позовних вимог.
Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покладає понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 90, 92, 95, 141, 206, 223, 229, 247 ч.2, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Узадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно 126/300частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5 , відмовити.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_3 АДРЕСА_3 .
Третя особа Харківська міська рада 61003 м. Харків, майдан Конституції, 7.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складений 10.03.2021.

Суддя Т.В. Поліщук