КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 359/4136/2020
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8667/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

за участі: представника позивача - Куколь В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Чирки C.C.,

у цивільній справі №359/4136/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

в с т а н о в и л а:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ ФК «Аланд», в якому просив визнати виконавчий напис №10683 від 13 березня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харею Н.С., таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. від 29 квітня 2020 року відкрито виконавче провадження №61940144 про примусове виконання виконавчого напису № 10683, вчиненого 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Аланд» заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 226,04 грн.

Того ж дня приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Говоровим П.В. було винесено постанови про арешт коштів позивача, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з ОСОБА_1 мінімальної винагороди.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що виконавчий напис № 10683 від 13 березня 2020 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. вчинено з порушенням процедури його вчинення та після спливу строків давності.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харею Наталією Станіславівною, реєстровий номер №10683 від 13 березня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Аланд» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівнина користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині, позивачем подано апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, він просив рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів на його користь витрат на правову допомогу, постановивши нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, стягнувши з відповідачів витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у стягненні з відповідачів солідарно понесених витрат на правову допомогу, пославшись на відсутність в матеріалах справи документів, які б свідчили про оплату таких витрат, не звернувши уваги на те, що відповідні докази понесення витрат на правову допомогу були подані позивачем разом з позовною заявою.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідачі не з`явилися, своїх представників не направили, будучи при цьому належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб що не з`явились виходячи з положень ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Беручи до уваги, що апеляційна скарга не містять в собі доводів щодо невідповідності висновків суду в частині задоволення вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та розподілу судових витрат, то відповідно до положень ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактичної оплати наданих послуг.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач вказував на те, що суд відмовив йому у задоволенні вимог про стягнення з відповідачів солідарно понесених ним витрат на правову допомогу, пославшись на відсутність в матеріалах справи довідки про ці витрати. Однак такий висновок суду суперечить обставинам справи, оскільки така довідка була подана разом з позовом.

Колегія судді вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Так, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Так, згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1,п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витратами на професійну правничу допомогу є гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомога, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. Розмір цих витрат встановлюється договором про надання правової допомоги/актом за домовленістю сторін.

З вищенаведеного слідує, що процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правову допомогу передбачає подання стороною судового процесу: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат - разом із першою заявою по суті спору відповідно до ст.134 ЦПК України та доказів понесення судових витрат - до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення (у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Водночас процесуальні вимоги до доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу визначені в ч.ч 3,4 ст. 137 ЦПК України, яка вказує, що слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи.

Таким чином, оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем було надано до суду належним чином засвідчені копії договору про надання правничої допомоги від 12 травня 2020 року та довідки від 12 травня 2020 року про те, що ОСОБА_1 сплачено аванс в розмірі 5 000,00 грн. за надання правової допомоги при розгляді Бориспільским міськрайонним судом Київської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. та ТОВ ФК «Аланд» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 18,19).

З вказаних документів вбачається, що правнича допомога позивачеві була надана адвокатом Куколь В.В., а вартість наданих послуг становить 5 000,00 грн.

Оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22 грудня 2018 року.

У матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги, а сам договір не містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Стороною позивача не надано і до суду апеляційної інстанції розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься довідці, виданій адвокатом Куколь В.В. на підтвердження сплати позивачем авансу за надання правової допомоги при розгляді в суді першої інстанції вказаної справи, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо відсутності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що до позовної заяви було додано всі необхідні підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів, оскільки судом першої інстанції вказані докази проаналізовано та їм надано вірну правову оцінку при розгляді вказаного питання.

Витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, при яких суд має надати оцінку їх співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову тощо.

При цьому цивільним процесуальним законом, зокрема ст.137 ЦПК України, чітко передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг). Детальний опис робіт передбачає собою зазначення конкретних видів робіт, їх вартість та кількість витраченого часу на їх виконання.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: