Справа № 766/6114/20
№ провадження 2/647/60/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Миргород В.С.

при секретарі: Дзежик Л.О.,

за участі представника позивача адвоката Саплєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Берислав Херсонської області цивільну справу №766/6114/20 за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Саплєва Олена Василівна до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Саплєва Олена Василівна звернулися до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 30.08.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є власником квартири було укладено усний договір про виконання ремонтних робіт квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_3 порекомендували ОСОБА_1 , як спеціаліста по виконанню ремонтних робіт з якістю та гарантією. При остаточному вирішенні проведення ремонтних робіт у квартирі, ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 , що усі питання щодо ремонту та оплати ремонтних робіт буде вирішувати її дочка ОСОБА_3 .31.08.2019 року з метою визначення вартості ремонтних робіт ОСОБА_1 складена кошторисна документація, в якій чітко прописано, які саме роботи потрібно провести та сума їх, яка була надіслана на телефон дочки ОСОБА_3 . При спілкуванні було вирішено ОСОБА_3 , що вона буде перераховувати кошти на рахунок, який надасть ОСОБА_1 на придбання будівельних матеріалів для ремонту та сантехники, а також за виконання проведених робіт. ОСОБА_3 усі роботи, які проводились оцінювала добре та перераховувала постійно кошти. Але надіславши кошторис 15.10.2019 року на телефон, в якому було запропоновано доплатити за виконанні роботи нею було проігноровано дане повідомлення.16.10.2019 року ОСОБА_1 прийшов на квартиру виконувати подальші роботи, але не зміг відкрити квартиру, так як ключі були замінені на інші. Він негайно зателефонував ОСОБА_3 , але телефон вона чомусь не брала.21.10.2019року проглядаючи рекламу на сайтах продажу та ремонту квартир ОСОБА_1 виявлено, що квартиру, в які він проводив ремонтні роботи та власниця не розрахувалася до кінця з ним була виставлена на негайний продаж. Станом на теперішній час ОСОБА_2 , а саме власниця квартири за адресою: АДРЕСА_1 не розрахувалася за виконанні ремонтні роботи та придбані будівельні матеріали куплені за власні кошти ОСОБА_1 , чим завдала йому майнової шкоди в сумі 18 475, 00 грн. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить відшкодувати на його користь моральну шкоду в сумі 20 000, 00 грн., завданої внаслідок порушення його прав. Просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 18 475, 00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 04.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди разом з заявою про забезпечення позову передано для розгляду до Бериславського районного суду Херсонської області.

Ухвалою суду від 05.06.2020 року заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Саплєва Олена Василівна до ОСОБА_2 про забезпечення позову - повернуто заявнику.

Ухвалою суду від 05.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Саплєва Олена Василівна до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без руху.

28.09.2020 року від ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Саплєва Олена Василівна на виконання ухвали суду подано доповнення до позову, в якому зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 подарована договором дарування ОСОБА_4 (а.с. 111-113).

Ухвалою суду від 30.09.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

30.11.2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повністю не визнає позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона є неналежним відповідачем, оскільки вона ніяких домовленостей з ОСОБА_1 не укладала, участь у будь-якому листуванні не приймала, кошти йому не надсилала, кошторис виконаних робіт не отримувала, про що і вказує сам ОСОБА_1 в позовній заяві. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, справу розглянути без її участі дослідити інформацію, що міститься на флеш-накопичувачі, що доданий до відзиву на позовну заяву. (а.с. 141-148).

25.01.2021 року на електронну адресу суду від адвоката Саплєвої О.В., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що питання щодо неналежного відповідача є безпідставним, так як власником майна, де виконувалися ремонтні роботи ОСОБА_1 є саме ОСОБА_2 , яка передала йому ключ від квартири та кошти для виконаних робіт. (а.с. 158-160).

Ухвалою суду від 15.02.2021 року клопотання представника позивача адвоката Саплєвої О.В. задоволено, призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у повному обсязі

Відповідач у засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ч.3 ст.211, ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи додані сторонами у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів від сторін, від сторін не надходило.

Змагальність сторін і диспозитивність цивільного судочинства є одними з основних засад (принципів) останнього (пункти 4 і 5 частини третьої статті 2, частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначив про те, що ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_3 було рекомендовано ОСОБА_1 як спеціаліста по виконанню ремонтних робіт з якістю та гарантією. При остаточному вирішенні проведення ремонтних робіт у квартирі ОСОБА_2 запропонувала ОСОБА_1 , що усі питання щодо ремонту та оплати ремонтних робіт буде вирішувати її дочка ОСОБА_3 .

З позовної заяви позивача вбачається, що 31.08.2019 року з метою визначення вартості ремонтних робіт ОСОБА_1 складена кошторисна документація, в якій чітко прописано, які саме роботи потрібно провести та їх сума, яка була надіслана на телефон дочки ОСОБА_3 .

На підтвердження зазначеного позивачем надано до суду копія кошторису, фіскальні чеки на придбання будівельних матеріалів; акти здачі-прийняття робіт з доставки будматеріалів, товарні чеки, також були надані роздруківки скриншотів з мобільного телефону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За своїм змістом укладений між сторонами у справі Договір, є договором побутового підряду та з огляду на норму статті 11 ЦК України, є підставою для виникнення у його сторін прав та обов`язків, визначених ним.

Відповідно до статті 865 ЦК України Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).

Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

Так як грошовим є будь-яке зобов`язання зі сплати коштів, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, тому грошовим є також і правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином, зобов`язання за договором підряду (побутового підряду) з оплати вартості виконаних робіт, що також є ціною договору та його істотною умовою, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі (стаття 873 ЦК України).

Позивач, належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору, а саме: розписки чи квитанції відповідача про направлення платежу позивачу за виконання указаного замовлення, акти прийому-передачі виконаних робіт за вказаним замовленням, або письмові проміжні заявки на виконання робіт, які прийнятті до виконання позивачем, ціни договору на яку посилається позивач 18 475, 00 грн. тощо не надав.

Додані до позовної заяви розрахунки, товарні чеки, скріншоти та фотографії не містять конкретної інформації щодо виду робіт, їх вартості, замовника та виконавця, отже, не містять відомості, які є предметом доказування у справі.

З урахуванням того, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що з 23.08.2019 року до 11.08.2020 року відповідач була власником даної спірної квартири АДРЕСА_2 , висновок експерта №120-21-0403 від 20.04.2021 року щодо проведення ремонтно-відновлювальних робіт спірної квартири, не можуть бути належним засобом доказування у справі щодо укладення між сторонами договору та виникнення договірних правовідносин, позивач не надав достатньо доказів на підтвердження заявлених позовних вимог (а.с.78, 115, 205).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач, як на підставу, посилався на переписку у телефоні між ним та донькою позивачки ОСОБА_3 , тоді як позовні вимоги заявлені до ОСОБА_2 та після роз`яснення вимог ст.12 ЦПК України не було заявлено клопотання про залучення до справи доньки позивачки ОСОБА_4 .

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його права у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування завданої матеріальної шкоди належить відмовити.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до нижченаведеного.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року, справа № 761/26293/16-ц відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором.

Суду не надано договору укладеного між сторонами який би містив положення щодо виплати моральної шкоди у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням сторонами договору своїх зобов`язань.

Крім того, позивач не надав суду достатніх доказів того, що йому були завдані моральні страждання діями відповідача, внаслідок невиконання договору.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, відповідно до якої, у разі, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог та відмову у задоволенні позову, не є обов`язковим детальне дослідження інших доказів, наданих сторонами.

Інші письмові докази, надані позивачем, не спростовують висновків суду, у зв`язку з чим, суд не наводить їх в рішенні.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити у повному обсязі.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, то судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, керуючись ст.ст. 12,13,77,81,259,263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Саплєва Олена Василівна до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга із врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, до Херсонського апеляційного суду через Бериславський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.09.2021 року.

Суддя В. С. Миргород