Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Василівський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Носика М.А.

секретар судового засідання Чуча С.О.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Аворник Л.В.

представника відповідача Гриневича Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» (надалі ТОВ «ТК«Економ Плюс») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,суд,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року до Василівського районного суду Запорізької області звернулася ОСОБА_1 із позовом до ТОВ «ТК «Економ Плюс», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, який було уточнено. В позовній заяві зазначено, що 01 червня 2019 року ОСОБА_1 була прийнята до TОB «ТК «Економ Плюс» на роботу продавцем продовольчих товарів в продовольчий магазин. Позивачка працювала продавцем в магазині за адресою: АДРЕСА_1 .23 вересня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 отримала копію своєї трудової книжки, в якій було зроблено запис за №2 від 22 вересня 2020 року про її звільнення з роботи наказом №989 від 22 вересня 2020 року за прогули без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України.Відповідач копію наказу про звільнення позивачки їй не направив. ОСОБА_1 вважає, що її звільнення було проведено безпідставно та з порушенням вимог трудового законодавства. Позивачка зазначає, що жодних дій, які підпадають під ознаки прогулу, не вчиняла. Підстави звільнення за прогул їй не відомі, оскільки з наказом про звільнення вона не ознайомлена. На день звільнення ОСОБА_1 та до теперішнього часу відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачкою, внаслідок чого вона не може самостійно визначити свою середньомісячну заробітну плату на день звільнення. 20 жовтня 2020 року представник позивачки - адвокат Аворник Л.В. направила адвокатський запит відповідачу, в якому просила надати довідку про розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 на день звільнення. Запит було отримано відповідачем 22 жовтня 2020 року, але відповідь не надано. Через незаконні дії відповідача, ОСОБА_1 залишилася без роботи та, відповідно, без засобів до існування. Вона вимушена витрачати свій час та кошти для захисту своїх прав в судовому порядку, відволікатися від звичних занять, чим порушується звичний для неї спосіб та ритм життя.Поза межами трудового колективу вона також вимушена постійно виправдовуватися та пояснювати безпідставність її звільнення членам своєї сім`ї, знайомим тощо. Це викликає конфліктні ситуації з оточуючими її людьми, порушує нормальні стосунки.Через відчуття несправедливості щодо неї, через всю ситуацію, що склалася у зв' язку з її звільненням, вона сильно хвилювалась, нервувалась, оскільки перенесла сильний стрес.Враховуючи наведене, завдану їй моральну шкоду ОСОБА_1 оцінюю в 30 000 грн.

Тому позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 989 від 22 вересня 2020 року TOB «ТК «Економ Плюс» про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогули без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «ТК «Економ Плюс» продавцем продовольчих товарів в продовольчий магазин; стягнути з ТОВ «ТК «Економ Плюс» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5000 грн. щомісяця, починаючи з 23 вересня 2020 року по день ухвалення рішення суду; стягнути з ТОВ «ТК «Економ Плюс» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 30 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 року відкрито провадження по справі №311/3337/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Економ Плюс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Аворник Л.В. в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просять задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечує проти позову, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Підтримує наданий суду відзив на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивачки а представників сторін, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, міських судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Судом встановлено, що між сторонами укладено трудовий договір, згідно наказу №445 від 31 травня 2019 року, позивачка ОСОБА_1 з 01 червня 2019 року прийнята до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Економ Плюс» продавцем продовольчих товарів в продовольчий магазин.

Магазин ТОВ «ТК «Економ Плюс», у якому працювала продавцем ОСОБА_1 , розташований у АДРЕСА_1

ОСОБА_1 була звільнена наказом по ТОВ «ТК «Економ Плюс» №ЕП09640 від 22 вересня 2020 року, п.4 ст.40 КЗпП України, прогул без поважних причин.

Як вбачається зі змісту відзиву Відповідача та додатків, з Позивачкою проведено розрахунок при звільненні.

Відповідно до ст.ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору євідмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, та не заперечувала Позивачка, магазин ТОВ «ТК «Економ Плюс» у м. Василівка Запорізької області був єдиний.

Відповідно до Повідомлення «Про закриття магазину» №21.07.20/01 від 21 липня 2020 року та листа генерального директора, ОСОБА_1 була повідомлена про закриття магазина за адресою: АДРЕСА_1 з 01 серпня 2020 року та запропоновано вийти за графіком змін в магазин ТОВ «ТК «Економ Плюс», розташований за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 58.

Позивачка ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення та підписання Повідомлення «Про закриття магазину», що підтверджується Актом про відмову від ознайомлення під розпис з Повідомленням від 21 липня 2020 року.

Відповідно до наказу по ТОВ «ТК «Економ Плюс» №ЕП09640 від 22 вересня 2020 року про припинення трудового договору (контракту) з позивачкою ОСОБА_1 з 22 вересня 2020 року, причина звільнення зазначена - п.4 ст.40 КЗпП України, підстава звільнення - Акти про вияснення причин відсутності на роботі представника.

Відповідно до Актів про вияснення причин відсутності на роботі працівника ОСОБА_1 від 07 серпня 2020 року, 14 серпня 2020 року, 21 серпня 2020 року, 28 серпня 2020 року, 04 вересня 2020 року, 11 вересня 2020 року, продавець ОСОБА_1 не вийшла на зміни на роботу 3,4,5,11,12,13,18,19,20,24,25,27 серпня 2020 року, 2,3,4,7,8,9 вересня 2020 року.

На підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Звільнення на цій підставі допускається тільки в тому випадку, якщо працівник здійснив прогул або був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважної причини.

Звільнення за вчинення прогулу (у тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала продавцем в магазині ТОВ «ТК «Економ Плюс», що розташований у м. Василівка Запорізької області та була повідомлена, що з 01 серпня 2020 року вказаний магазин зачиняється та запропоновано вийти на роботу продавцем в магазині ТОВ «ТК «Економ Плюс», що розташований у м. Запоріжжі, однак як вбачається із подальших дій ОСОБА_1 , вона не вийшла на роботу в магазин ТОВ «ТК «Економ Плюс», розташований за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 58.

Під зміною істотних умов праці розуміють зміну систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, установлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад, тощо. Про майбутню зміну істотних умов праці роботодавець зобов`язаний повідомити працівника письмово не пізніше ніж за 2 місяці.

Відповідно до абз.4 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9, з наступними змінами, «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановивши при розгляд справи про поновлення на роботі особи, звільненої за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП, що підставою розірвання трудового договору стала відмова працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, викликаною змінами в організації виробництва і праці, і працівник не згоден працювати в нових умовах, суд вправі зі своєї ініціативи змінити формулювання причин звільнення на п.6 ст.36 КЗпП.

Продавець ОСОБА_1 працювала в магазині, що розташований у м. Василівка. 21 липня 2020 року вона була повідомлена, що 01 серпня 2020 року магазин зачиняється і їй необхідно виходити на роботу в магазин ТОВ «ТК «Економ Плюс», що розташований у м. Запоріжжі, на значній територіальній віддаленості від попереднього місця роботи. Тобто, має місце зміна істотних умов праці. ОСОБА_1 відмовилася від роботи в нових умовах та не вийшла на роботу.

Суд вважає незаконним звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки Відповідач не повідомив за 2 місяці ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці, отжесуд визнає незаконним наказ по ТОВ «ТК «Економ Плюс» №ЕП09640 від 22 вересня 2020 року про припинення трудового договору (контракту) в частині формулювання причини та підстави звільнення ОСОБА_1 і вважає необхідним змінити причину та підставу звільнення, зазначивши, що ОСОБА_1 звільнена відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган відшкодовують працівнику моральну шкоду у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Згідно з п. 13 Постанови судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконногозвільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Факт заподіяння діями ТОВ «ТК «Економ Плюс» моральної шкоди позивачці саме в розмірі 30000 грн., частково знайшов своє підтвердження. ОСОБА_1 була незаконно звільнена за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул буз поважних причин, що призвело до її хвилювання, нервового напруження, необхідності звернення до суду. Однак, Позивачка не надала суду жодного доказу спричинення їй моральної шкоди саме у розмірі 30000 грн. Тому, позовна вимога щодо моральної шкоди, про стягнення якої просить суд позивачка у розмірі 30000 грн., підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 5000 грн.

У іншій частині позову у задоволенні суд відмовляє, оскільки відповідно до довідки ТОВ «ТК «Економ Плюс» №16/12-1 від 16 грудня 2020 року, з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок, виходячи з середнього заробітку по день звільнення, а так само сплачувалась заробітна плата. Підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, оскільки суд визнає необґрунтованим поновлення ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «ТК «Економ Плюс» продавцем продовольчих товарів.

Суд стягує з ТОВ «ТК «Економ Плюс» на користь ОСОБА_3 відшкодування витрат по оплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ по Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» () №ЕП09640 від 22 вересня 2020 року в частині формулювання причини та підстави звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) і змінити причину та підставу звільнення, зазначивши, що ОСОБА_1 звільнена відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельна компанія «Економ Плюс» (; 69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна, 10-а) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн., витрати по оплаті судового збору 840 грн. 80 коп., а всього 5840 (п`ять тисяч вісімсот сорок) грн. 80 коп.

У іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 16 березня 2021 року.

Суддя М.А. Носик