Справа 635/4011/21
Провадження по справі № 2/635/2737/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2021 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

секретар судових засідань Кондратенко Л.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності позивачу та її донці ОСОБА_3 по 1/2 частині кожній. 10 січня 2016 року у зазначеному житловому будинку зареєстрований син позивача ОСОБА_2 . З грудня 2017 року відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації, його особистих речей в будинку немає. В березні 2019 року відповідачу ОСОБА_2 у кримінальному провадженні обраний запобіжний захід у вигляді триманні під вартою, на даний час він утримується в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Враховуючи, що відповідач до моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в березні 2019 року фактично у спірному житловому будинку не проживав понад один рік без поважних причин, він вважається таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що наявність реєстрації відповідача у належному їй на праві власності житловому будинку не відповідає її інтересам, обмежує її права як власника будинку, які пов`язані з правом володіння, користування та розпорядження будинком. З метою захисту свого права власності позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 , який утримується в Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», надав до суду заяву, якою визнав позовні вимоги ОСОБА_1 .

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності в 1/2 частині ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18 квітня 2017 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М., р.№1-539, та в 1/2 частині ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 18 квітня 2017 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Ольховською Л.М., р.№1-541.

З 10 січня 2006 року у зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією домової книги для реєстрації громадян за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується відомостями, отриманими судом в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області.

Згідно акту депутата Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області Чуб І.М. від 17 травня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але за вказаною адресою не проживає з грудня 2017 року, його особистих речей в будинку немає.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи,зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач є сином позивача ОСОБА_4 . Вказані обставини не спростовані сторонами під час судового розгляду.

Отже, відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї позивачів в розумінні ст. 156 ЖК України.

Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,з грудня 2017 року, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено.

Згідно повідомлення в.о. начальника Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Малюк Ю.А. №12/12-12352/Мл, ОСОБА_2 з 11 березня 2019 року по теперішній час 12 липня 2021 року утримується в Харківському слідчому ізоляторі.

Відтак судовим розглядом встановлено, що відповідач до моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в березні 2019 року фактично у спірному житловому будинку не проживав понад один рік.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік за період з грудня 2017 року по березень 2019 року, суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачу у користуванні спірним будинком, в матеріалах справи також відсутні.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

Крім того, відповідачем надана заява, посвідчена начальником Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» Бартощаком Є.М. 31 березня 2021 року, якою ОСОБА_2 дає добровільну згоду на зняття його з місця реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, враховуючи викладені обставини суд вважає, що є підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останньою за подання позовної заяви судовий збір в сумі 908,00 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 07 грудня 2005 року Харківським РВ УМВСУ в Харківській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 19 серпня 2015 року Харківським РВ ГУДМСУ в Харківській області, зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 21 вересня 2021 року.

Суддя І.В. Березовська