єдиний унікальний номер справи 546/940/20
номер провадження 2/546/5/21
23 березня 2021 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Романенко О.О.,
за участі секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Решетилівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 546/940/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
13.11.2020 до Решетилівського районного суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , який є її племінником, зареєстрований у її будинку, але не проживає за цією адресою з 2015 року, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, його особистих речей у будинку немає. Вказує, що не чинить перешкод у користуванні ним житловим приміщенням. Реєстрація відповідача у будинку позивачки перешкоджає останній у оформленні субсидії.
23.11.2020 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
11.01.2021 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.
16.02.2021 позивачка подала до суду подала до суду клопотання, у якому просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.39).
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.41). Клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин.
Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Повно та всебічно дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92858295 від 26.07.2017 (а.с.7).
Із довідки виконавчого комітету Лиманської Другої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 01.10.2020 №386, вбачається, що у вищевказаному будинку разом із позивачкою зареєстрований, зокрема, її племінник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично не проживає (а.с.12).
Відповідач за своїм місцем реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2015 року, що підтверджується актом обстеження житлового будинку (а.с.13).
Суд не бере до уваги копії технічного паспорту на житловий будинок, оскільки даний письмовий доказ не має доказового значення у справі та не є належним та допустимим доказом при вирішенні спору про втрату права користування житловим приміщенням.
Спір у справі виник із житлових правовідносин та його вирішення регулюється нормами житлового законодавства.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).
Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц.
Належних і допустимих доказів того, що сторони пов`язані спільним побутом та мають взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання до суду не надано.
З огляду на зазначене, застосуванню підлягають норми ЖК Української РСР.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Згідно до ст. 71 Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Реєстрація відповідача, який фактично з 2015 року не проживає за місцем своєї реєстрації, у житловому будинку, належному позивачці порушує її права власника розпоряджатися своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З досліджених вище доказів встановлено, що відповідач не проживає та не з`являється у належному позивачці будинку з 2015 року, тобто понад шість місяців, доказів того, що позивачка чинить перешкоди у доступі до житла відповідачу відсутні, тому суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, відповідно до ст. 71,72 ЖК Української РСР, керуючись ст. ст. 1-18, 81-82, 141, 247, 259, 264, 265, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23 березня 2021 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Романенко