ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 645/3601/20

Провадження № 22-ц/818/ 1827/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

Учасники справи :

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2020 року, ухвалене суддею Федоровою О.В.,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулось до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 04.03.2011 року з ОСОБА_1 в сумі 17 380,41 грн.

Позов мотивований тим, що 04.03.2011 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову, та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 5 500 грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. Всупереч умовам кредитного договору від 04.03.2011 року ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 27.04.2020 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 17 380,41 грн, а саме: 11 330,58 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 746,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 500 грн штраф (фіксована частина), 803,83 грн штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, а, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим. Доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати вказане рішення та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що відповідач поставив підпис в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він ознайомлений з Умовами та правилами та Тарифами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Відповідач, використовувавши кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Не маючи у справі обгрунтованих та доказових заперечень відповідача, суд навів доводи проти вимог повивача і відмовив банку у цих вимогах, не посилаючись на докази іншої сторони спору. Рішення суду призводить до безпідставного звільнення відповідача від обов`язку повернути всі фактично отримані кредитні кошти, проценти за користування ними, а також неустойку у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів. Відмовляючи у стягненні заборгованості за кредитом, суд порушує основоположні норми банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 4 березня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 33).

В анкеті-заяві зазначені паспортні та анкетні дані відповідача. Зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

В анкеті-заяві зазначено про бажання відповідача оформити на своє ім`я платіжну карту «кредитка «Універсальна».

Також відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», за умовами якої базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним, також передбачена сплата штрафів за порушення строків платежів (а.с. 34).

З виписки по картковим рахункам вбачається, що позичальник ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення (а.с. 19-30).

За наданим позивачем розрахунком станом на 27.04.2020 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 17 380,41 грн, а саме: 11 330,58 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4 746,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 500 грн штраф (фіксована частина), 803,83 грн штраф (процентна складова) (а.с. 18).

До копії договору позивач додав копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що сума заборгованості не доведена позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з даними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 4 березня 2011 року не визначено розміру та підстав стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, разом з тим, до цієї анкети-заяви позивачем долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 4 березня 2011 року (а. с. 34), яка підписана позичальником, відповідачем, й цей факт не спростований.

У зазначеній довідці вказано, зокрема, що базова відсоткова ставка за користування кредитом становить 3 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступним за звітним, також передбачена сплата штрафів за порушення строків платежів.

З виписки по картковим рахункам вбачається, що позичальник ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.

Тобто, між сторонами виникли договірні зобов`язання, які передбачають не тільки повернення тіла кредиту, але й сплати відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості.

Враховуючи викладене та те, що відповідачем не спростовано і не подано доказів на спростування зазначених обставин, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та за процентами за користування кредиту. Крім того, наявні правові підстави для стягнення штрафів, розмір яких визначено у підписаній довідці про умови кредитування.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням підстав позову та викладених вище мотивів, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 11 330,58 грн.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність розміру наданого відповідачу кредиту спростовуються наявною у матеріалах справи випискою з рахунку, яка є належним доказом.

Оскільки матеріалами справи не спростовується отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, з відповідача підлягають стягненню й проценти у передбаченому у підписаній нею довідці про умови кредитування розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії виданої відповідачу картки до 01/20 (а.с. 32), тоді як позивач просить стягнути заборгованість за процентами станом на 27 квітня 2020 року.

Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за процентами з моменту прострочення платежів в межах строку кредитування, з урахуванням процентної ставки 3% на місяць у розмірі 2 719,34 грн, а не 4 746,00 грн.

Також, відповідно до Довідки про умови кредитування підписаної відповідачем за порушення строків платежів по будь - якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше чим на 30 днів позичальник сплачує штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним договором з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

З огляду на суму заборгованості відповідача за тілом кредиту у розмірі 11 330,58 грн, за процентами у розмірі 2 719,34 грн заборгованість зі сплати штрафів становить 500 грн фіксована частина, 702,50 грн процентна складова.

Враховуючи наведене, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Позивач звернувся з позовом про стягнення 17 380 грн 41 коп., задоволено позов в сумі 15 252,42 грн, що складає 87,8 % . За подачу позову і апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 255 (2 102 + 3 153) грн, тобто відшкодуванню за рахунок відповідача підлягає сума 4613 грн 89 коп, що складає 87,8 % від 5 255 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове. Позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () кредитну заборгованість за договором від 4 березня 2011 року у розмірі 15 252 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят дві) грн 42 коп, яка складається з 11 330,58 грн забогованості за тілом кредиту, 2 719 грн 34 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1 202 грн 50 коп - заборгованості за штрафами, а також 4 613 (чотири тисячі шістсот тринадцять) грн 89 коп судових витрат.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова