22-ц/804/623/21
265/5498/20

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 265/5498/20

Номер провадження 22-ц/804/623/21

04 березня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Баркова В.М., Биліни Т.І.

за участю секретаря Сидельнікової А.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Міністерство охорони здоров`я України, Донецький національний медичний університет

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційні скарги Донецького національного медичного університету, Міністерства охорони здоров`я України на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Адамової Т.С., -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства охорони здоров`я України (надалі: МОЗ України) та Донецького національного медичного університету (надалі: ДНМУ) про визнання незаконними рішень, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що 27 квітня 2018 року позивача було призначено на посаду ректора ДНМУ на строк з 27 квітня 2018 року по 26 квітня 2023 року та на цей же строк укладено Контракт № 4 між ним та МОЗ України. Наказом МОЗ України від 05 серпня 2020 року № 37-о ОСОБА_1 було звільнено з 19 серпня 2020 року з посади ректора ДНМУ на підставі абз. 11 ч.3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» за поданням колективу ДНМУ відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпПУ. Підставою для винесення МОЗ України вказаного наказу стали: подання колективу ДНМУ від 30 жовтня 2019 року № 1282 щодо дострокового припинення дії контракту ректора ДНМУ ОСОБА_1 , витяг з протоколу засідання Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року № 1 про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням статуту ДНМУ та умов контракту, абзац 11 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», п. 15 Контракту, п.8 ст. 36 КЗпПУ, доповідна записка в.о. директора Департаменту управління персоналом Степанової Н., директора Департаменту реалізації політики Гаврилюка А., в.о. Генерального директора Директорату освіти, науки та кадрів Мартинової Н. від 05 червня 2020 року, доповідна записка заступника МОЗ України Микичак І. від 11 червня 2020 року. Позивач вважає вказаний наказ та звільнення його з посади незаконними та безпідставними, тому що підстава звільнення не відповідає вимогам п. 8 ст. 36 КЗпП України, оскільки не міститься в п. 16 Контракту. Також вважає, що рішення Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року є незаконним та необґрунтованим, оскільки воно, в порушення вимог чинного законодавства України, прийнято за відсутності підстав, визначених законодавством про працю, не містить фактів та належних доказів припущення позивачем порушень Статуту ДНМУ та умов Контракту. Наглядова рада ДНМУ, яка прийняла рішення про висловлення позивачу недовіри та внесення на розгляд Вченої ради ДНМУ, конференції трудового колективу та засновнику закладу вищої освіти МОЗ України, подання про відкликання з посади ректора та припинення дії трудового контракту у зв`язку зі втратою довіри, є неправомочною. В ДНМУ не визначена компетенція Наглядової ради, порядок її діяльності, порядок прийняття нею рішень з огляду на відсутність Положення про Наглядову раду. Тобто Наглядова рада взагалі відсутня в ДНМУ, оскільки не була створена засновником МОЗ України, склад Наглядової ради не був затверджений ані засновником, ані ректором згідно з рішенням Конференції трудового колективу ДНМУ, а за відсутності Положення про Наглядову раду ДНМУ не визначена її компетенція, порядок діяльності, порядок прийняття нею рішень. Отже, засідання Наглядової ради ДНМУ 29 травня 2019 року є неправомочним, а всі рішення, прийняті нею незаконні. Наглядова рада ДНМУ за відсутності будь-якого обґрунтування, наведення конкретних фактів неправомірної поведінки ОСОБА_1 , норм чинного законодавства, які нібито ним порушені внаслідок такої неправомірної поведінки, прийняла рішення про висловлення недовіри йому та ініціювала питання про відкликання з посади, що позбавляє таких рішень обґрунтованості. Позивач також зазначив, що жодних порушень Статуту ДНМУ та умов контракту не було ним порушено, про що свідчить й довідка про проведення комісійної перевірки МОЗ України ДНМУ від 02 вересня 2019 року № 1. Вважає, що МОЗ України діяв упереджено, звільнив його без законної на те підстави, грубо ігноруючи приписи чинного законодавства України, з огляду на що звільнення його з роботи з посади ректора є незаконним.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконними рішення Наглядової ради ДНМУ: про висловлення недовіри ректору ДНМУ за дії або бездіяльність, що призвели до кадрових, фінансових та репутаційних втрат ДНМУ, оформлене Протоколом № 2 засідання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року; про внесення на розгляд Вченої ради ДНМУ, Конференції трудового колективу та засновнику закладу вищої освіти МОЗ України подання про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 та припинення дії контракту у зв`язку із втратою довіри; визнати незаконним рішення Конференції трудового колективу про дострокове відкликання з посади ректора ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним Статуту ДНМУ та умов контракту, втратою до нього довіри, викладене в Протоколі № 1 Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року; визнати незаконним та скасувати Наказ МОЗ України від 05 серпня 2020 року № 37-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити його на роботі на посаді ректора ДНМУ та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2020 року до моменту ухвалення рішення у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до МОЗ України та ДНМУ про визнання незаконними рішень, визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано незаконним рішення Наглядової ради ДНМУ про висловлення недовіри ректору ДНМУ ОСОБА_1 за дії або бездіяльність, що призвели до кадрових, фінансових та репутаційних втрат ДНМУ, оформлене Протоколом № 2 засідання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року. Визнано незаконним рішення Наглядової ради ДНМУ про внесення на розгляд Вченої ради ДНМУ, Конференції трудового колективу та засновнику закладу вищої освіти МОЗ України подання про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 та припинення дії контракту у зв`язку із втратою довіри. Визнано незаконним рішення Конференції трудового колективу про дострокове відкликання з посади ректора ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним Статуту ДНМУ та умов контракту, втратою до нього довіри, викладене в Протоколі № 1 Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року. Визнано незаконним та скасовано наказ МОЗ України від 05 серпня 2020 року № 37-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді ректора ДНМУ, стягнуто з ДНМУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2020 року по 04 грудня 2020 року у розмірі 105 765 гривень 75 копійок. Розподілено судові витрати та стягнуто з ДНМУ та МОЗ України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 4204 гривні, в рівних частках, по 2102 гривні з кожного. Стягнуто з ДНМУ та МОЗ України на користь держави судовий збір у розмірі 1058 гривень, в рівних частках, по 529 гривень з кожного. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді ректора ДНМУ та стягнення заробітної плати в межах платежу за один місяць.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що з наказу МОЗ України № 37-о від 05 серпня 2020 року вбачається, що позивача було звільнено з посади ректора ДНМУ на підставі абз.11 ч.3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» за поданням колективу ДНМУ відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України. У вступній частині вказаного наказу мається посилання на витяг з протоколу засідання Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року № 1 про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням статуту ДНМУ та умов контракту. При цьому в даному наказі не зазначені конкретні умови контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував ОСОБА_1 , та навіть відсутні посилання на них, у зв`язку з чим з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17, звільнення ОСОБА_1 є незаконним.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що склад Наглядової ради, на підставі подання якої постановлювалось рішення Конференції трудового колективу про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 , всупереч Закону України «Про вищу освіту» та Статуту ДНМУ (в редакціях, діючих на момент утворення Наглядової ради) утворений на підставі рішення Вченої ради (колегіального органу управління закладу вищої освіти, який утворюється строком на п`ять років), а не рішення Конференції трудового колективу (вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти, включаючи виборних представників з числа студентів (курсантів)).

Між тим, відповідно до ст. 37 Закону України «Про вищу освіту» в редакції від 05 вересня 2017 року та Статусу ДНМУ, затвердженого наказом МОЗ України від 24 червня 2019 року № 1427, Наглядова рада закладу вищої освіти створюється за рішенням засновника (засновників) для здійснення нагляду за управлінням майном закладу вищої освіти, додержанням мети його створення.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_1 щодо незаконності рішення Наглядової ради ДНМУ про висловлення недовіри ректору ДНМУ ОСОБА_1 за дії або бездіяльність, що призвели до кадрових, фінансових та репутаційних втрат ДНМУ, оформлене Протоколом № 2 засідання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року, у зв`язку з її неправомочним складом.

Враховуючи наведені підстави щодо визнання незаконним рішення Наглядової ради ДНМУ (неправомочний склад), суд вважав, що підлягає визнанню незаконним рішення Наглядової ради ДНМУ про внесення на розгляд Вченої ради ДНМУ, Конференції трудового колективу та засновнику закладу вищої освіти МОЗ України подання про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 та припинення дії контракту у зв`язку із втратою довіри, і як слідство, підлягає визнанню незаконним рішення Конференції трудового колективу про дострокове відкликання з посади ректора ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним Статуту ДНМУ та умов контракту, втратою до нього довіри, викладене в Протоколі № 1 Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року, оскільки рішення Конференції трудового колективу про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 приймалося на підставі подання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивача звільнено з посади ректора ДНМУ з порушенням процедури звільнення з посади керівника закладу вищої освіти, встановленої Законом України «Про вищу освіту».

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ДНМУ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що місцевий суд дійшов хибного висновку, що позовні вимоги щодо незаконності рішення Наглядової ради ДНМУ, оформленого протоколом №2 від 29 травня 2019 року, доведені у зв`язку із неправомочним складом Наглядової ради, оскільки створення у 2016 році Наглядової ради університету за приписами Закону України «Про вищу освіту» та статутом Університету не потребувало рішення МОЗ України, як це зазначив суд. З протоколу Конференції трудового колективу вбачається, що при розгляді подання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року про дострокове відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 заслухали ОСОБА_2 , який зазначив, що прийняття Наглядовою радою такого рішення ґрунтувалось на детальному розгляді результатів перевірок ДНМУ Рахунковою палатою, аналізі дотримання законності та результативності використання коштів та забезпечення виконання кошторису, ефективності контролю за роботою усіх підрозділів Університету, дотримання ними штатно-фінансової дисципліни, дотримання приписів чинного законодавства при призначені на посаду і звільнені працівників та виконання інших повноважень ректора, які регламентовані статутом ДНМУ та контрактом керівника. Крім того, склад колегіального органу Вченої ради університету і склад колегіального органу Конференції трудового колективу формується за єдиним принципом, тобто є тотожним. До компетенції Вченої ради університету також віднесено розгляд інших питань діяльності університету, зокрема, затвердження складу Наглядової ради. Тому висновок суду, що склад Наглядової ради ДНМУ є неправомочним, бо не був утворений за рішенням Конференції трудового колективу є неналежною правовою оцінкою, бо Вчена рада вищого учбового закладу є також органом управління університету. Окрім цього, скаржник посилався на те, що поза увагою суду залишено рішення Конференції трудового колективу від 29 жовтня 2019 року, яке стало підставою дострокового розірвання контракту та звільнення позивача. За висновками Рахункової палати, в результаті діяльності університету під керівництвом позивача, а саме зниження оплати за навчання протягом 2017-2018 років недоотримано спеціальним фондом коштів в сумі 654 600 дол. США. Такі ж висновки містяться і в акті Держаудитслужби, згідно якого внаслідок неефективних управлінських дій через укладання договорів на навчання іноземних студентів зі зниженою вартістю навчання, університетом умовно втрачено доходів спеціального фонду на загальну суму 481 400 дол. США. Крім того, позивач з жовтня 2018 року і до лютого 2019 року не доклав жодних зусиль для вирішення питання відсутності договорів на навчання іноземних студентів і питання заборгованості за навчання, а також безпідставно відрахував 850 іноземних студентів, що викликало незадоволення з боку студентів, посольств та консульств держав, громадянами яких є ці студенти. Також ОСОБА_1 не видав своєчасного розпорядження стосовно звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з фірми посередника боргів за навчання іноземних студентів. Отже відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що відсутні докази порушення позивачем умов Статуту ДНМУ та контракту. Також позивач, прийнявши на посаду помічника ректора ОСОБА_3 та доручивши йому роботу, спрямовану на додержання ДНМУ та його посадовими особами антикорупційного законодавства України, не здійснив погодження цього працівника із засновником, як це передбачено його контрактом. Щодо посилання Конференції трудового колективу на порушення позивачем антикорупційного законодавства в частині прийняття на посаду помічника ректора з навчально-виховної роботи ОСОБА_4 , позивач, обґрунтовуючи цей факт тим, що він не працював на посаді ректора на день її прийому, замовчує, що він на той час виконував обов`язки ректора ДНМУ. Окрім, цього позивач не додержувався вимог антикорупційного законодавства, що могло призвести до виникнення реального конфлікту інтересів у зв`язку з тим, що його дружина працювала в безпосередньому його підпорядкуванні на посаді завідувача кафедри онкології та радіології ДНМУ. Також ДНМУ наголошував на тому, що місцевий суд не врахував, що підставою винесення наказу МОЗ України №37-о від 05 серпня 2020 року про звільнення позивача є подання колективу ДНМУ від 30 жовтня 2019 року № 1282, а також пункт 15 Контракту від 27 квітня 2018 року, яким визначено, що дія контракту може бути припинена у разі виникнення або виявлення засновником обставин, передбачених ч.2 ст.42 Закону України «Про вищу освіту». Також наказ МОЗ України №37-о від 05 серпня 2020 року має посилання на абзац 11 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту». Крім того відповідач вважає, що місцевий суд зробив помилковий висновок про те, що довідка МОЗ України про проведення комісійної перевірки ДНМУ від 02 вересня 2019 року не свідчить про наявність фактів та доказів порушення позивачем умов Статуту та контракту.

МОЗ України в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки тому, що безумовною підставою для прийняття засновником рішення про звільнення позивача, у розумінні положень ст.15 та ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», є рішення Конференції трудового колективу ДНМУ про дострокове відкликання з посади ректора, у зв`язку з порушення ним Статуту ДНМУ та умов контракту, втратою до нього довіри, оформлене Протоколом №1 від 29 жовтня 2019 року. Окрім цього, вказане рішення Конференції трудового колективу ДНМУ було прийнято з урахуванням результатів перевірки ДНМУ Рахунковою палатою від 19 лютого 2019 року та Держаудитслужбою від 31 травня 2019 року, які є достатніми доказами порушення позивачем статуту ДНМУ та умов контракту, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув. Висновки суду про те, що в наведених актах відсутні посилання на допущення будь-яких порушень з боку позивача є помилковими та необґрунтованими. Крім того, з врахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення, а встановлена вина керівника лише додатково підтверджує законність оскаржуваного наказу. До того, ж твердження позивача про нелегітимність Наглядової ради ДНМУ безпосередньо свідчать про порушення останнім умов Контракту. Також відповідач наголошував на тому, що місцевий суд не звернув уваги на те, що підстава звільнення ректора вищого навчального закладу у зв`язку з прийняттям рішення про його відкликання вищим колегіальним органом громадського самоврядування, який його обрав на посаду, визначена частиною третьою ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» є самостійною та не потребує деталізації.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ДНМУ відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на відповідність оскарженого судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного суду представник МОЗ України Дяк Ю.М. та представник ДНМУ Тимошенко А.А. доводи апеляційних скарг підтримали, просили їх задовольнити.

Позивач та його представник - адвокат Лафазан О.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційних скарг, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

27 квітня 2018 року ОСОБА_1 було призначено на посаду ректора ДНМУ на підставі Наказу МОЗ України на умовах укладеного з ним Контракту (т.1 а.с. 25).

27 квітня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та МОЗ України було укладено Контракт № 4, відповідно до якого позивача призначено на посаду ректора ДНМУ на строк з 27 квітня 2018 року до 26 квітня 2023 року ( т.1 а.с. 26-33).

Згідно з п.п. 3,4 вказаного Контракту керівник, в межах наданих йому повноважень організовує діяльність вищого навчального закладу, та відповідає перед засновником за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, статутом вищого навчального закладу, а також законодавством.

Пунктом 16 Контракту передбачені додаткові підстави для його припинення, а саме: у разі порушення Статуту вищого навчального закладу та умов цього Контракту; у разі невиконання вищим навчальним закладом зобов`язань перед бюджетом та Пенсійним фондом зі сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання вищим навчальним закладом зобов`язань із виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; за подання службових осіб органів державного нагляду за додержанням законодавства про працю у разі порушень вимог законодавства про працю; у разі одноразового грубого порушення законодавства; у разі недотримання фінансового та бюджетного законодавства; у разі незабезпечення виконання в установлені строки законних вимог контролюючих фінансових органів; у разі невиконання окремих завдань, визначених наказами та іншими документами засновника; у разі неефективного використання та неналежного зберігання державного майна; у разі порушення законодавства про вищу освіту та з інших, передбачених законодавством, підстав.

Наказом МОЗ України «Про звільнення ОСОБА_1 » № 37-о від 05 серпня 2020 року достроково розірвано контракт від 27 квітня 2018 року № 4, укладений між МОЗ України та ОСОБА_1 та звільнено ОСОБА_1 з посади ректора ДНМУ на підставі абз.11 ч.3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» за поданням колективу ДНМУ відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України.

Підставами для винесення даного наказу зазначені: подання колективу ДНМУ від 30 жовтня 2019 року № 1282 щодо дострокового припинення дії Контракту ректора ДНМУ ОСОБА_1 , витяг з протоколу засідання Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року № 1 про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 у зв`язку із порушенням статуту ДНМУ та умов Контракту абзац 11 ч.3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», п. 15 Контракту, п. 8 ст. 36 КЗпП, доповідна записка в.о. директора Департаменту управління персоналом Степанової Г., директора Департаменту реалізації політики Гаврилюка А., в.о. Генерального директора Директорату освіти, науки та кадрів Мартинової Н. від 05 червня 2020 року, доповідна записка заступника МОЗ України Микичак І. від 11 червня 2020 року (т.1 с.а. 34-35).

З подання ДНМУ від 30 жовтня 2019 року № 1282 до МОЗ України вбачається, що колектив ДНМУ просить достроково припинити дію контракту ректора ОСОБА_1 на підставі рішення Конференції трудового колективу закладу від 29 жовтня 2019 року про відкликання його з посади у зв`язку з порушенням ним Статуту ДНМУ та умов Контракту, втратою до нього довіри (т.2 а.с. 85).

Відповідно до протоколу засідання Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року № 1 вбачається, що, розглянувши подання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року вирішено достроково відкликати з посади ректора ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням ним Статуту ДНМУ та умов Контракту, втратою до нього довіри (т.2 а.с. 87-88).

Як вбачається з протоколу № 2 засідання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року присутніми чотирма членами Наглядової ради із семі осіб вирішено висловити недовіру ректору ДНМУ ОСОБА_1 за дії або бездіяльність, що призвели до значних кадрових, фінансових та репутаційних втрат ДНМУ; внести на розгляд Вченої ради ДНМУ, конференції трудового колективу та засновнику закладу вищої освіти МОЗ України подання про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 та припинення дії його Контракту у зв`язку зі втратою довіри (т.2 а.с. 89-90).

Згідно доповідної записки в.о. директора Департаменту управління персоналом Степанової Г.В, директора Департаменту реалізації політики Гаврилюка А.О, в.о. Генерального директора Директорату освіти, науки та кадрів Мартинової Н.О від 05 червня 2020 року, на підставі подання колективу ДНМУ від 30 жовтня 2019 року № 1282, численних звернень від колективу ДНМУ, запропоновано звернутися до МОЗ України з пропозицією щодо вжиття заходів стосовно вказаного подання та звернень (т.2 а.с. 92-95).

На підставі вказаної доповідної записки від 05 червня 2020 року, 11 червня 2020 року заступником МОЗ України Микичак І. В. надано доповідну записку МОЗ України ОСОБА_5 щодо пропозиції дострокового припинення дії контракту ректора ДНМУ ОСОБА_1 відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП на підставі подання колективу ДНМУ. В доповідній є посилання на неякісну організацію навчального процесу, на неякісне виконання навчальних планів і програм, про можливе порушення організації та здійснення контролю за навчальною діяльністю (т.2 а.с. 96-98).

Також судом встановлено, що трудова книжка позивачу при звільненні не видавалася. Згідно акту «Про неможливість внести запис у трудову книжку ректора ОСОБА_1 про припинення трудового контракту» від 19 серпня 2020 року, комісією у складі начальника юридичного відділу, заступника ректора з розвитку та іновацій, голови профспілки, старшого інспектора відділу кадрів та провідного фахівця відділу кадрів встановлено, що станом на 19 серпня 2020 року у відділі кадрів ДНМУ відсутня трудова книжка ректора ОСОБА_1 (т.3 а.с. 38).

Крім того, згідно матеріалів справи, рішення Конференції трудового колективу про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 , приймалося на підставі подання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року.

Склад Наглядової ради було затверджено наказом № 436 від 11 жовтня 2016 року ректора ДНМУ ОСОБА_6 відповідно до ст. 37 Закону України «Про вищу освіту» на підставі рішення Вченої ради (т.2 а.с. 91).

Відповідно до Статуту ДНМУ, затвердженого наказом МОЗ України 06 липня 2016 № 678 та діючого на момент формування Наглядової ради, склад Наглядової ради затверджує ректор Університету згідно з рішенням Конференції трудового колективу Університету (розділ 5 п.2 Статуту) (т.2 а.с. 138-151).

Також з матеріалів справи вбачається, що Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області проводилась ревізія окремих питань фінансово-господарчої діяльності ДНМУ за період з 01 лютого 2013 року по 28 лютого 2019 року, результати якої відображені в акті від 31 травня 2019 року (т.2 а.с.157-163). Крім того, згідно акту від 19 лютого 2019 року, складеного територіальним управлінням Рахункової палати по Донецькій та Луганській областях (у м. Донецьк) був проведений аудит ефективності використання коштів державного бюджету на підготовку медичних, фармацевтичних кадрів та стану використання і розпорядження об`єктами державної власності, належними державі матеріальними, іншими активами, що мають фінансові наслідки для державного бюджету в ДНМУ. (т.2 а.с.164-175).

Відповідно до довідки про проведення комісійної перевірки МОЗ України ДНМУ від 02 вересня 2019 року № 1, в ході перевірки здійснено попередній аналіз документів, виданих ДНМУ за період з 27 квітня 2018 року до 02 квітня 2019 року (т.2 а.с. 27-30). Як вбачається з висновків вказаної перевірки, відрахування 850 студентів 07 лютого 2019 року не було погоджено з органом студентського самоврядування відповідно до ст. 40 Закону України «Про вищу освіту» та Положення про права та обов`язки осіб, які навчаються у ДНМУ. Особа, яка здійснила дане порушення, звільнена. Робота, що здійснюється в ДНМУ з питань запобігання та виявлення корупції, не забезпечила належного рівня попередження та врегулювання ситуацій конфлікту інтересів. Пропозиції МОЗ України за результатами вказаної перевірки: визнати низьким рівень внутрішнього контролю за порядком та умовами укладенням договорів про навчання іноземних студентів та таким, що потребує вжиття відповідальними особами належних заходів з метою недопущення аналогічних недоліків у майбутньому; визнати стан роботи з питань запобігання та виявлення корупції в ДНМУ таким, що потребує вжиття додаткових заходів з усунення недоліків; утриматися від надання оцінки обставинам, які є предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002832, до винесення остаточного рішення у справі компетентними органами відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про вищу освіту» засновник (засновники) закладу вищої освіти або уповноважений ним (ними) орган за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти достроково розриває контракт із керівником закладу вищої освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

З огляду на те, що в наказі МОЗ України № 37-о від 05 серпня 2020 року про звільнення позивача на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України не зазначені конкретні умови контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував ОСОБА_1 , а є тільки посилання, як на підставу звільнення, на вимоги абз.11 ч.3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» та подання колективу ДНМУ, суд першої інстанції, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29 травня 2019 року № 452/970/17, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 не може вважатись законним.

Крім того, відповідно до ч.3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» керівник закладу вищої освіти може бути звільнений з посади засновником (засновниками) або уповноваженим ним (ними) органом (особою), а також у зв`язку з прийняттям рішення про його відкликання вищим колегіальним органом громадського самоврядування, який його обрав на посаду з підстав, визначених законодавством про працю, за порушення статуту закладу вищої освіти та умов контракту. Подання про відкликання керівника може бути внесено до вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти не менш як половиною статутного складу наглядової або вченої ради закладу вищої освіти. Рішення про відкликання керівника закладу вищої освіти приймається більшістю голосів за умови присутності не менш як двох третин статутного складу вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу вищої освіти.

Встановлено, що рішення Конференції трудового колективу про відкликання з посади позивача приймалося на підставі подання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року.

Склад Наглядової ради було затверджено наказом № 436 від 11 жовтня 2016 року ректора ДНМУ Ю.В. Думанського відповідно до ст. 37 Закону України «Про вищу освіту» на підставі рішення Вченої ради (т.2 а.с. 91).

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 37 Закону України «Про вищу освіту» (в редакції станом на 11 жовтня 2016 року) порядок формування Наглядової ради, строк її повноважень, компетенція і порядок діяльності визначаються статутом вищого навчального закладу.

Відповідно до Статуту ДНМУ, затвердженого наказом МОЗ України 06 липня 2016 № 678 та діючого на момент формування Наглядової ради, склад Наглядової ради затверджує ректор Університету згідно з рішенням Конференції трудового колективу Університету (розділ 5 п.2 Статуту) (т.2 а.с. 138-151).

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки склад Наглядової ради, на підставі подання якої постановлювалось рішення Конференції трудового колективу про відкликання з посади позивача, є неправомочним, оскільки в порушення Закону України «Про вищу освіту» та Статуту ДНМУ (у відповідних редакціях) утворений на підставі рішення Вченої ради, а не рішення Конференції трудового колективу, є підстави для визнання незаконним рішення Наглядової ради ДНМУ про висловлення недовіри ректору ОСОБА_1 за дії або бездіяльність, що призвели до кадрових, фінансових та репутаційних втрат ДНМУ, оформлене Протоколом № 2 від 29 травня 2019 року.

З урахуванням наявності правових підстав для визнання незаконним рішення Наглядової ради ДНМУ, місцевий суд обґрунтовано вважав, що підлягають задоволенню похідні позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Наглядової ради ДНМУ про внесення на розгляд Вченої ради ДНМУ, Конференції трудового колективу та засновнику закладу вищої освіти МОЗ України подання про відкликання з посади ректора ДНМУ ОСОБА_1 та припинення дії контракту у зв`язку із втратою довіри та визнання незаконним рішення Конференції трудового колективу про дострокове відкликання з посади позивача у зв`язку з порушенням ним Статуту ДНМУ та умов контракту, втратою до нього довіри, викладене в Протоколі № 1 Конференції трудового колективу ДНМУ від 29 жовтня 2019 року, оскільки рішення Конференції трудового колективу про відкликання з посади ректора ДНМУ, приймалося на підставі подання Наглядової ради ДНМУ від 29 травня 2019 року.

З огляду на те , що МОЗ України звільнило позивача за відсутності законних підстав та з порушенням порядку звільнення, місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу МОЗ України від 05 серпня 2020 року № 37-о та поновив позивача на роботі на посаді ректора ДНМУ зі стягненням, на підставі ст. 235 Кодексу Законі про працю України, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2020 року по 04 грудня 2020 року в сумі 105 765,75грн., розрахованого у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Посилання в апеляційній скарзі ДНМУ на тотожність складів колегіальних органів Вченої ради та Конференції трудового колективу, які формуються за єдиним принципом, не спростовують правильність висновків місцевого суду про неправомочність складу Наглядової ради, яка, в порушення вимог Закону України «Про вищу освіту» та Статуту ДНМУ (у відповідних редакціях) була утворена на підставі рішення Вченої ради, а не рішення Конференції трудового колективу.

Доводи ДНМУ про те, що судом не надано належної правової оцінки рішенню Конференції трудового колективу від 29 жовтня 2019 року, яке стало підставою дострокового розірвання контракту та звільнення позивача, є необґрунтованими, оскільки за вимогами ч.3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» керівник закладу вищої освіти може бути звільнений з посади у зв`язку з прийняттям рішення про його відкликання вищим колегіальним органом громадського самоврядування за поданням наглядової або вченої ради закладу вищої освіти. При цьому, подання від 29 травня 2019 року про дострокове відкликання з посади позивача було подане до вищого колегіального органу громадського самоврядування ДНМУ Наглядовою радою у неправомочному складі.

Твердження ДНМУ про те, що судом не враховано, що наказ МОЗ України №37-о від 05 серпня 2020 року про звільнення позивача має посилання на абзац 11 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», є неспроможними, оскільки згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 29 травня 2019 року № 452/970/17, звільнення працівника на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України не може вважатися законним без визначення конкретних умов контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував працівник, і без встановлення на підставі належних і допустимих доказів допущених ним конкретних порушень. Оскільки в наказі МОЗ України № 37-о від 05 серпня 2020 року про звільнення позивача, на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, не зазначені конкретні умови контракту, які не виконував чи неналежним чином виконував ОСОБА_1 , звільнення останнього не може вважатись законним.

З вищезазначених підстав доводи МОЗ України про те, що підстава звільнення ректора вищого навчального закладу у зв`язку з прийняттям рішення про його відкликання вищим колегіальним органом громадського самоврядування, який його обрав на посаду, визначена частиною третьою ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» є самостійною та не потребує деталізації також є безпідставними.

З огляду на те, що звільнення відповідача відбулось з порушенням процедури звільнення, посилання відповідачів на порушення позивачем Статуту ДНМУ та умов контракту, що встановлені у акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ДНМУ від 31 травня 2019 року, акті про результати аудиту ефективності використання коштів державного бюджету від 19 лютого 2019 року, довідці МОЗ України про проведення комісійної перевірки ДНМУ від 02 вересня 2019 року не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Апеляційний суд вважає також неспроможними твердження МОЗ України про те, що нелегітимність Наглядової ради ДНМУ безпосередньо свідчить про порушення позивачем умов контракту, оскільки умовами контракту не передбачено обов`язку ОСОБА_1 щодо створення Наглядової ради або припинення її повноважень. Згідно до ст. 37 Закону України «Про вищу освіту» та Статуту ДНМУ Наглядова рада закладу вищої освіти створюється за рішенням засновника МОЗ України, а порядок формування Наглядової ради, строк її повноважень, компетенція і порядок діяльності визначаються Статутом та Положенням про Наглядову раду Університету, яке затверджується Вченою радою Університету.

Доводи апеляційної скарги ДНМУ про те, що суд першої інстанції не розглянув клопотання МОЗ України про перехід зі спрощеного провадження на загальне, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що від МОЗ України до суду 20 жовтня 2020 року надійшло не клопотання, а заява із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (т. 2 а.с.247). Крім того, згідно ухвали суду від 22 жовтня 2020 року, судом була розглянута заява представника відповідача ДНМУ в.о. ректора Єрмолаєвої М.В. про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, яка залишена без задоволення (т. 3 а.с.15-16).

Інші доводи та міркування, викладені в апеляційних скаргах, також не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскарженого судового рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційні скарги ДНМУ та МОЗ України, необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Донецького національного медичного університету, Міністерства охорони здоров`я України залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 09 березня 2021 року.

Суддя: