КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/357/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021року місто Київ

справа №756/12069/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Луценка О.М., повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування та поновлення державної реєстрації, витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням заяви про зміну підстав позову просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. 23травня 2017року, яка належала йому на праві власності;

скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ;

поновити державну реєстрацію права власності 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 за ним;

витребувати від ОСОБА_5 1/4 частинуквартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що його родина у 1996 році приватизувала квартиру АДРЕСА_1 на чотирьох осіб: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , син ОСОБА_2 та син ОСОБА_8 .

Вказував, що ужовтні 2015 року його знайомий ОСОБА_9 шантажем та погрозами примусив його взяти в борг для нього у ОСОБА_4 13000 доларів США. За ці гроші на його прохання його мати, батько та брат, як вони вважали на той час і як роз`яснилаїм нотаріус Коновалова Є.А. оформили договір дарування 3/4 частин спірної квартири на ім`я ОСОБА_4 , посвідчений 24 жовтня 2015 рокуприватним нотаріус КМНО Коноваловою Е.А. за реєстровим №3127.

Зазначав, що отримані від ОСОБА_4 гроші він віддав ОСОБА_9 , який в подальшому гроші не повернув і він вимушений був для повернення квартири взяти знов борг у друзів в розмірі 13000 доларів США для повернення ОСОБА_4 .

Позивач зауважував, що 12 лютого 2016 року він зустрівся з ОСОБА_4 та повернув йому борг в розмірі 13000 доларів США, той повідомив позивача, що анулює договір дарування 3/4 частин квартири та поверне свідоцтво про право власності на квартиру, але обіцянки останній не виконав, тобто фактично шахрайським шляхом заволодів майном родини ОСОБА_10 .

Посилався на те, що після укладення договору дарування 3/4 частин спірноїквартири його родина мешкала у вказанійквартирі, ніхто з реєстраційного обліку не знімався, квартира була єдиним житлом родини.

Вказував, що належна йому 1/4 частина спірної квартири знаходилась під арештом, накладеним постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС від 06червня 2014року у виконавчому провадженні №43533315 про стягнення з нього коштів.

Зазначав, що 09липня 2017року він поїхав з дому у своїх справах, а через деякий час на його мобільний телефон зателефонували сусіди та розповіли, що в його квартирі перебувають сторонні особи. Повернувшись додому він побачив, що невідомі йому люди демонтували двері квартири та на його запитання, що вони роблять в квартирі, відповіли, що вони є її співвласниками разом з відповідачем ОСОБА_3 .

Позивач посилався на те, що як йому стало відомо відповідач ОСОБА_3 став власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 23 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., зареєстрованого в реєстрі №649, за яким продавцями квартири були відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 . При цьому, відповідач ОСОБА_1 діяв начебто від його імені на підставі довіреності, посвідченої 24 жовтня 2015 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., про що зроблено запис за реєстровим №3128.

Вказував, що відповідач ОСОБА_1 , достеменно знаючи, що він зі своєю сім`єю проживає у спірній квартирі, не повідомив позивача, що буде відбуватися укладення спірного договору.

Зазначав, що спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений на підставі підробленої невідомими особами постанови державного виконавця від 18 травня 2017 року про зняття арешту з 1/4 частини квартири, згідно якої 22 травня 2017 року державний реєстратор Вінницької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мазур Ю.С. о 14.57 год. припинила дію обтяження №7265456.

Посилався на те, що 23травня 2017 року державний виконавець Оболонського РВ ДВС міста Києва ГТ УЮ у місті Києві Мансарян А.А. виявила, що хтось незаконно припинив арешт майна позивачау Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та внесла запис про обтяження належного позивачу майна 23 травня 2017 о 14.49 год., номер запису обтяження 20544302.

Вказував, що незважаючи на арешт його майна станом на 14.49 год. 23 травня 2017 року, не перевіривши інформацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майн, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо продавця - ОСОБА_2 (від імені якого діяв ОСОБА_1 ) приватний нотаріус КМНО Топілко О.О. 23 травня 2017 року о 16.39 год. - 16.43 год. - через дві години після відновлення запису про обтяження майна позивача, як державний реєстратор приймає рішення - індексний номер:35326099 про реєстрацію переходу права власності на належну позивачу частку квартири.

Позивач вважає, що при посвідченні правочину приватний нотаріус КМНО Топілко О.О. умисно не звернула уваги на той факт, що арешт майна позивача, накладений постановою державного виконавця, був знятий не державним виконавцем, а державним реєстратором Вінницької обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Мазур Ю.С.

Зазначав, що з метою ускладнення відновлення його прав на частку в спірній квартирі, відповідач ОСОБА_3 , знаючи, що до суду подано позов про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, 18 жовтня 2017 року продав квартиру ОСОБА_5 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року позов ОСОБА_11 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу в частині відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. 23 травня 2017 року за реєстровим №649.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог посилався на те, що з його пояснень та пояснень приватного нотаріуса КМНО Топілко О.О. вбачається, що відчуження спірної квартири відбувалося за відсутності обізнання про накладення арешту на майно.

Вказував, що позивач, звертаючись з позовною заявою до суду тривалий час (з 17 серпня 2017 року) вводив суд в оману та стверджував, що начебто він непідписував та не надавав будь-яких довіреностей відповідачу ОСОБА_1 , що не відповідає дійсності, оскільки на підтвердження повноваження ОСОБА_1 діяти в інтересах ОСОБА_2 нотаріусу було надано оригінал довіреності, посвідченої 24 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Є.А. за реєстром № 3128, який зберігається в справах нотаріуса.

Зазначав, що позивач 13 лютого 2020 року змінив свої пояснення та вказав в них, що спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений на підставі наданої відповідачами підробленої (сфальсифікованої) постанови головного державного виконавця Оболонського РВДВС міста Києва Галюк Ю.Г. від 18 травня 2017 року про зняття арешту з усього майна позивача, що є припущенням та власним твердження позивача, оскільки даний факт не є встановленим.

Посилався на те, що в матеріалах даної справи, містяться лише інформація про незакінчене кримінальне провадження, щодо можливого підроблення невстановленими особами вищевказаної постанови, а суд першої інстанції у рішенні не встановив наявність факту підроблення вказаної постанови та зробив висновки лише на припущеннях позивача.

Вказував, що справа була розглянута за відсутності пояснень та заперечень інших сторін справи, без належного їх повідомлення, після надання позивачем нових пояснень та долучення нових документів до справи в останній день розгляду справи без присутності сторін, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Зазначав, що не був викликаний до суду головний державний виконавець Оболонського РВДВС міста Києва Галюк Ю.Г., який виносив постанову, згідно якої вищезазначене обтяження було припинено. Державний виконавець не був присутній під час розгляду справи та не був допитаний стосовно відомостей які йому були відомі.

Вказував, що суд першої інстанції помилково послався на підставу про недійсність правочину, оскільки сторони спірного договору дійсно не були обізнані, а дані про арешт майна були відсутні в єдиному реєстрі речових прав та обтяжень.

Посилався на те, що укладення спірного договору купівлі-продажу від 23 травня 2017 року не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

28 січня 2021 року від представника позивача до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Просила рішення суду залишити без змін.

09 лютого 2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 надійшли письмові пояснення по справі.

19 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_12

01 березня 2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. надійшли пояснення щодо розгляду даної справи.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Е.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач ОСОБА_3 та треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу без її участі.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві вказував на те, що його родина у 1996 році приватизувала квартиру АДРЕСА_1 на чотирьох осіб: батько ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 , син ОСОБА_2 та син ОСОБА_8

24 жовтня 2015 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 (дарувальники) та ОСОБА_13 (обдаровуваний) було укладено договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., зареєстрований в реєстрі за №3127.

Відповідно до умов вказаного договору дарувальники подарували в рівних частинах кожний, а обдаровуваний прийняв у дар 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 3/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано на праві приватної власності 24 жовтня 2015року заОСОБА_4 .

24 жовтня 2015 року ОСОБА_2 видав на ім'я ОСОБА_1. довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. та виготовленана бланку НАР 915995, згідно якої ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 , зокрема, розпоряджатися (продавати, обміняти) належною йому на праві особистої приватної власності 1/4 частиною квартири квартири АДРЕСА_1 . Довіреність видана строком на 3 роки і дійсна до 24 жовтня 2018 року.

Як вбачається зі скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності), сформованого приватним нотаріусом Топілко О.О. 23 травня 2017 року, бланк НАР 915995 використано приватним нотаріусом Коноваловою Е.А., посвідчено довіреність 24 жовтня 2015 року на розпорядження нерухомим майном.

Відповідно до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів бланк НАР 915995 отримав приватний нотаріус Коновалова Н.А. 15 вересня 2015 року, дата витрачання - 24 жовтня 2015 року; код витрачання 7 - довіреність.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., зареєстрованого в реєстрі за №649, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 від імені якого діяв ОСОБА_1 (продавці) та ОСОБА_3 (покупець), продавці передали у власність покупця, а покупець прийняв у власність від продавців квартиру під номером АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.

Згідно з п.1.2 вказаного договору відчужувана квартира належить продавцям:

3/4 частки ОСОБА_4 на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 24 жовтня 2015 року приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А. за реєстровим №3127, номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 11744543, дата державної реєстрації 24 жовтня 2015 року;

1/4 частки ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 вересня 1996 року Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського р-ну міста Києва згідно з розпорядженням №578 від 10 вересня 1996 року, зареєстрованого 02 жовтня 1996 року Київським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №490.

У п.2.1 договору продавці ствердили, що відчужувана квартира на момент підписання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, не відчужена іншим способом, як юридична адреса вона не використовується, під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебуває. Продавці ствердили, що відчужувана квартира не має недоліків або особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна покупця або іншим осіб, на них не має прав у третіх осіб (у тому числі за договорами найму (оренди), шлюбними контрактами, іншими речовими правами, як у межах так і поза межами України завдатків на квартиру від інших осіб не отримано.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої 23 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., відомості щодо іншого речового права, іпотек, обтяжень вищевказаної квартири та продавців, покупця відсутні.

Відповідно до витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, отриманих 23 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., податкові застави на ім`я продавців та покупця відсутні.

Згідно з п.6.2 договору продавці та покупець ствердили, що підписання цього договору не є наслідком помилки, обману, впливу тяжких обставин, застосування фізичного або психічного тиску. Продавці та покупець ствердили, що це договір не підписаний на вкрай невигідних умовах, не є фіктивним, не приховує собою інший правочин, сторони наділені повноваженнями на укладання та підписання договору, щодо сторін не застосовані санкції, передбачені ст. 4 Закону України «Про санкції».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що спірний договір купівлі-продажу квартири від 23 травня 2017 року був укладений під час дії арешту, який був накладений на 1/4 частину квартири, яка йому належить та який був знятий на підставі підробленої невідомими особами постанови державного виконавця від 18 травня 2017 року про зняття арешту з 1/4 частини квартири.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Оболонському РВДВС міста Київ ГТУЮ в місті Києві перебуває виконавче провадження №43533315 відкрите 06 червня 2014 року щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1158 виданого 18 травня 2012 року Оболонським районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_14 на користь ПАТ «СЕБ Банк» боргу в сумі 427403,76 грн.

В ході здійснення виконавчого провадження №43533315 старшим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ Назаровцем А.Т. 07 жовтня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення 427403,76 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми боргу.

На час винесення постанови про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 , останньому на праві власності належала 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованої 03 липня 2017 року:

08 жовтня 2014 року о 15:51:46 внесено запис про обтяження, державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Івановою О.В., номер запису про обтяження 7265456, підстава виникнення обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП №43533315, видана 07 жовтня 2014 року, видавник: Назаровець А.Т. державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві; вид обтяження - арешт нерухомого майна; особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_2 ;

22 травня 2017 року о 14:49:35 вказане обтяження припинено; підстава - постанова про зняття арешту з майна боржника, серія та номер ВП №43533315, видана 18 травня 2017 року, видавник: головний державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Києва Галюк Ю.Г.; відомості внесено до реєстру 22 травня 2017 року 14:57:50 Мазур Ю.С., Вінницька обласна філія комунального підприємства «Центр державної реєстрації», індексний номер рішення: 35298786;

23 травня 2017 року о 14:49:30 внесено запис про обтяження 20544302, підстава: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер: 43533315, видана 07 жовтня 2014 року, видавник: Оболонський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, відомості внесено до реєстру: 23 травня 2017 року 14:50:36 ОСОБА_15 , Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (індексний номер рішення: 35321369) (т.1, а.с.51).

З листа старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Ясінської К.М. від 04 січня 2018 року №43533315/8 вбачається, що перевіркою АРМ «Виконавець» ВП №43533315 встановлено, що постанова про зняття арешту з майна боржника від 18 травня 2017 року головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Галюк Ю.Г. відсутня (т.1, а.с.53).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (чинного на момент винесення постанови державного виконавця від 07 жовтня 2014 року про арешт майна ОСОБА_2 ), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з статтею 57 вказаного Закону у зазначеній редакції арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Аналогічні вимоги містилися у ч.1 ст.56, п.6 ч.3, ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, в редакції, яка діяла на час укладення оспорюваного договору.

Частиною першою статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як договори та інші правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з частиною восьмою статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час винесення постанови про арешт майна боржника ОСОБА_2 , державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ним особи.

Разом з тим, правочин щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом, може бути визнано недійсним за позовом заінтересованої особи, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на час його укладення, якщо про встановлену заборону сторонам правочину було відомо.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постановах від 25 травня 2016 року у справі №6-605цс16, від 24 травня 2017 року у справі №6-640цс17, від 18 січня 2017 року у справі №6-2552цс16, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі №543/730/14-ц та Верховний Суд у постановах від 11 березня 2020 року у справі №404/6619/17, від 21 вересня 2020 року у справі №658/1783/18.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Слід зазначити, що накладення арешту на об`єкт нерухомого майна означає, що цей об`єкт набуває правового режиму, обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що арешт не був зареєстрований відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 14.49 год. 23 травня 2017 року державний виконавець Оболонського РВДВС ГТУЮ у місті Києві Манасерян А.А., виявивши, що був припинений арешт майна позивача у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі постанови, яка не виносилася, внесла запис про обтяження майна №20544302на підставі постанови про арешт майна боржника від 07жовтня 2014 року у ВП №43533315.

При цьому, приватний нотаріус КМНО Топілко О.О. 23 травня 2017 року о 16.43 год. (тобто через дві години після відновлення запису про обтяження майна позивача), як державний реєстратор прийняла рішення - індексний номер: 35326099 про реєстрацію договору купівлі-продажу від 23 травня 2017 року та переходу права власності на належну позивачу частку квартири на ім`я відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 липня 2017 року.

Разом з тим, у п.2.1 спірного договору продавці ствердили, зокрема, про те, що відчужувана квартира на момент підписання цього договору під забороною (арештом) та заставою (в тому числі податковою) не перебуває.

Однак, наведені вище в оспорюваному договорі відомості про відсутність обтяжень не відповідають дійсності, оскільки суперечать приписам постанови про накладення арешту на майноОСОБА_2 , винесеної органом державної виконавчої служби 07жовтня 2014року у ВП №43533315.

Доказів того, що у ВП №43533315 виносилася постанова про зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Оскільки, за спірним правочином від 23 травня 2017 року відбулося відчуження майна, зокрема 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , обіг якого був обмежений у зв`язку ізнакладенням на нього арешту відповідно до постанови старшого державного виконавцяВДВС Оболонського РУЮ Назаровцева А.Т. від 07 жовтня 2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частини спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. 23 травня 2017року, за реєстровим №649.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в матеріалах даної справи, містяться лише інформація про незакінчене кримінальне провадження щодо можливого підроблення невстановленими особами вищевказаної постанови, а суд першої інстанції у рішенні не встановив наявність факту підроблення вказаної постанови та зробив висновки лише на припущеннях позивача колегія суддів відхиляє, оскільки той факт, що постанова про зняття арешту з майна боржника від 18 травня 2017 року головного державного виконавця Оболонського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві Галюк Ю.Г. не виносилася підтверджується доказами, які містятья в матеріалалї справи, а саме:листом старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Ясінської К.М. від 04 січня 2018 року №43533315/8 та постановою про перевірку виконавчого провадження №43533315 від 23 травня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що не був викликаний до суду головний державний виконавець Оболонського РВДВС міста Києва Галюк Ю.Г., який виносив постанову, згідно якої вищезазначене обтяження було припинено; державний виконавець не був присутній під час розгляду справи та не був допитаний стосовно відомостей які йому були відомі колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки головний державний виконавець Оболонського РВДВС міста Києва Галюк Ю.Г. не була учасником даної справи, клопотань про залучення її до участі в справі від сторін не надходило, а її недопит щодо відомостей які останній були відомі не впливають на правильність висновків суду щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд першої інстанції дійшовши висновку про те, що відомості, які були зазначені у п.2.1 спірного договору про відсутність обтяжень не відповідають дійсності, у мотивувальній частині рішення зазначив, що вивчивши витребувані за ухвалою суду матеріали нотаріальної справи, на підставі яких було укладено спірний договір купівлі-продажу квартири, судом встановлено, що порядок відчуження квартири здійснений із дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.55 Закону України «Про нотаріат» (у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу) при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна.

В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача.

Згідно з п.2.1 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України чинної на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. не було надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої 23 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О. щодо іншого речового права, іпотек, обтяжень вищевказаної квартири, продавців, покупця; витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави, отриманих 23 травня 2017 року приватним нотаріусом КМНО Топілко О.О., яка б підтверджувала те, що остання під час вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу від 23 травня 2017 року перевіряла наявність обтяжень щодо 1/4 частини квартири, яка належить позивачу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на те, що судом встановлено, що порядок відчуження квартири здійснений із дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на 1/4 частину спірної квартири за ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частини спірної квартири є достатньою підставою для реєстрації права приватної власності на 1/4 частину квартири за позивачем, а тому вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, тлумачення наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) дає підстави дійти висновку, що наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець вказав на те, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі №910/10963/19, від 18 листопада 2020 року у справі №154/883/19.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації прав підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про скасування державної реєстрації права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер запису про право власності 20549549, дата та час державної реєстрації 23.05.2017, 16:39:36.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_5 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем та того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що третя особа ОСОБА_5 є особою, яка незаконно володіє спірним майном.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2017 року ОСОБА_5 набув право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія номер: 2853, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Скляр О.Л.

Згідно з статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У п.10 постанови Пленуму Верховною Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано роз`яснення, що не піддягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14 власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за захистом свого порушеного права звернувся до суду із позовом, в якому відповідачами вказав: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Виходячи з норм процесуального права відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідач не є зобов`язаним за вимогою позивача, такий відповідач визнається неналежним. Установлення цієї умови є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Проте, виключно позивач, наділений правом визначати коло відповідачів, визначати предмет та підстави позову.

Проте, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_5 .

А тому, пред`явлення вимог про витребування майна до неналежних відповідачів є самостійною підставою для відмови у вказаних вимогах.

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув увагу, що свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення в частині позовних вимог про витребування майна від ОСОБА_5 .

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_5 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог з інших підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа була розглянута за відсутності пояснень та заперечень інших сторін справи, без належного їх повідомлення, після надання позивачем нових пояснень та долучення нових документів до справи в останній день розгляду справи без присутності сторін, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції були дотримані норми процесуального права щодо направлення сторонам позовної заяви та вручення останнім заяви про зміну предмету позову.

Про розгляд справи, призначеної на 22 вересня 2020 року о 11.30 год. учасники справи повідомлялися належним чином.

З протоколу судового засідання від 22 вересня 2020 року вбачається, що у судовому засіданні 22 вересня 2020 року були присутні: представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_16 , представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_17 , та представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_18 .

У даному судовому засіданні представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_16 було заявлено клопотання про долучення до справи письмових матеріалів та додаткових пояснень. Заперечень щодо заявлених клопотань від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_17 , та представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_18 не надійшло та суд першої інстанції, ухвалами, постановленими, не виходячи до нарадчої кімнати, які занесена до протоколу судового засідання, приєднав до матеріалів справи письмові матеріали та додаткові пояснення надані представником позивача.

При цьому, будь-яких клопотань щодо надання часу для ознайомлення з долученими новими доказами та/або додатковими поясненнями представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_17 не заявляв.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко Оксаною Олександрівною 23 травня 2017 року, за реєстрованим №649 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на те, що судом встановлено, що порядок відчуження квартири здійснений із дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації прав скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , номер запису про право власності 20549549, дата та час державної реєстрації 23.05.2017, 16:39:36.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про витребування від ОСОБА_5 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: