Номер провадження: 22-ц/813/2286/21
Номер справи місцевого суду: 496/1250/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/1250/18

Номер провадження: 22-ц/813/2286/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дубрянської Н.О.,

учасники справи:

- позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідачі - 1) ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_4 , 3) ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_6 , 4) ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в особі законного представника - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в особі законного представника - ОСОБА_6 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Буран В.М. 01 липня 2020 року, повний текст рішення складений 13 липня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.07.2010 року, станом на 21.02.2007 року, в загальному розмірі - 7 961,06 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту - 5 378,60 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 582,46 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 27.07.2010 року до Банку звернувся ОСОБА_7 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим ним було підписано заяву та було отримано кредит у розмірі - 8 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_7 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником обов`язків з погашення кредиту, сплаті процентів, станом на дату смерті, виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Спадкоємцями після смерті боржника є відповідачі у справі, що стало підставою для звернення Банку з даним позовом до суду (Т. 1, а. с. 2 - 4 зворотна сторона).

2.2. Позиція відповідачів в суді першої інстанції

Відповідачі не скористались правом надання відзиву на позовну заяву. Відзив на позов до суду першої інстанції не надійшов.

2.3 Короткий зміст рішення суду, мотивування висновків суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову Банку

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено факту наявності боргу спадкодавця. Не доведено одержання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог Банку, що виключає можливість стягнення на користь Банку відповідної кредитної заборгованості, оскільки спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину (стаття 1282 Цивільного кодексу України) (Т. 2, а. с. 44 - 50).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального прав та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянта вказує, що: 1) позичальник ОСОБА_7 не лише отримав кредитну картку, звертався за її перевипуском, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості. У спадкодавця були невиконані боргові зобов`язання, розмір якої обґрунтований відповідними належними та допустимими доказами; 2) відповідачі прийняли спадщину, а тому повинні відповідати перед кредитором, оскільки зобов`язання були успадковані на рівні з правами; 3) Банк своєчасно, в установленому законом порядку звернувся з відповідними вимогами до спадкоємців. Обраний Банком спосіб захисту відповідає вимогам закону. Відповідачі не довели відсутність спадкового майна, або що його вартість є меншою вартістю, ніж заявлені кредитором спадкодавця вимоги (Т. 2, 55 - 60).

2.6 Узагальнені доводи відповідачів в апеляційному суді

Відповідачі правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористались. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 2020 року (Т. 2, а. с 69 - 70).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.11.2020 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (Т. 2, а. с. 82).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.12.2020 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 83).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Банк причини неявки представника не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання у режимі відеоконференції не надав.

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 причини неявки не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання у режимі відеоконференції не надала.

ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_4 причини неявки не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання у режимі відеоконференції не надав.

ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_6 причини неявки не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи, проведення судового засідання у режимі відеоконференції не надала.

ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_6 причини неявки не повідомив. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи та проведення судового засідання у режимі відеоконференції не надав.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

27.07.2010 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся ОСОБА_7 з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим ним було підписано заяву та було отримано кредит у розмірі - 8 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_7 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (Т. 1, а. с. 9 - 9 зворотна сторона).

У встановлений договором термін позичальник свої зобов`язання не виконав - не погасив кредит, що призвело до виникнення перед установою Банку заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник - ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.02.2017 року (Т. 1, а. с. 45).

У наданому Банком розрахунку заборгованості, станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 27.07.2010 року визначена у загальному розмірі - 7 961,06 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту - 5 378,60 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 582,46 грн. (Т. 1, а. с. 5 - 8).

18.06.2017 року Банк звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора про повернення суми боргу, яка виникла на дату смерті боржника (Т. 1, а. с. 48).

Листом від 05.07.2017 року Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області повідомила Банк про перенаправлення претензії за місцем відкриття спадщини (Т. 1, а. с. 49).

Листом від 17.07.2017 року приватний нотаріус Зезик В.А. повідомив Банк про відкриту спадкову справу після смерті ОСОБА_7 , спадкоємцями якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 50).

З витребуваної судом спадкової справи після смерті боржника, встановлено, що спадкоємцями померлого є - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 ..

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.08.2018 року їх було залучено до участі у справі як співвідповідачів.

З матеріалів витребуваної спадкової справи встановлено, що: 1) Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 отримав спадкоємець - ОСОБА_3 ; 2) Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 отримав спадкоємець - ОСОБА_5 ; 3) Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 отримала спадкоємець - ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 140, 161, 187, 188).

3.3. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов`язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання не виконав - не погасив кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на дату смерті у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі - 7 961,06 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 5 378,60 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2 582,46 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед Банком на підставі ст. ст. 1281 -1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Щодо вищезазначених доводів апелянта про необхідність задоволення позову в повному обсязі, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитом, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично позичальник отримав в борг) у розмірі - 5 378,60 грн., стягнути нараховані проценти за користування кредитом у розмірі - 2 582,46 грн..

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті банку, як невід`ємні частини вищевказаного кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий Банком до позову витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що вказано й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у провадженні № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (27 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (09 липня 2019 року надходження позову до суду), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані Банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю у п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов і Правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua та містяться у матеріалах цієї справи (а. с. 10-43), не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.07.2010 року шляхом підписання анкети-заяви.

Вказані висновки узгоджуються зправовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, від яких не було відступлено у постановах Верховного Суду від 06.05.2020 року по справі № 358/384/19, від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків не спростовують.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Разом з тим, відповідачами не спростовано наявність заборгованості у розмірі - 5 378,60 грн..

За таких обставин, колегія суддів вважає, що задоволенню підлягають вимоги Банку про стягнення з відповідачів коштів у сумі - 5 378,60грн., але в межах вартості спадкового майна. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Правові підстави для задоволення позову про стягнення з відповідачів на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі - 2 582,46 грн. відсутні. Доводи апеляційної скарги в цій частині є недоведеним.

3.4 Чи були і ким порушенні, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів колегія суддів приходить до висновку про порушення права Банку на повернення коштів у сумі - 5 378,60грн., а тому це право підлягає захисту.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Банку є частково обґрунтованими, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.

3.7 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню в рівних частках з кожного з відповідачів на користь Банку документально підтверджений сплачений останнім судовий збір за подання позову - 1 762 грн. (Т. 1, а. с. 1) та за подання апеляційної скарги - 2 643 грн. (Т. 2, а. с. 63), разом - 4 405,00 грн., пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам - 67,56 %, тобто з кожного по - 744,00 грн. = (4 405,00 грн. х 67,56%) : 4

3.8 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01 липня 2020 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Стягнути в межах вартості спадкового майна, в рівних частках з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_1 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , самостійно не зареєстрована), з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН - НОМЕР_3 ), в особі законного представника - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання - АДРЕСА_3 , ІПН - НОМЕР_4 ), з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ПН - НОМЕР_5 ), в особі законного представника - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання - АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_6 ) та з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН - НОМЕР_7 ), в особі законного представника - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання - АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_6 ), на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ()заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2010 року, станом на 21.02.2017 року, в загальному розмірі - 5 378 (п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 60 коп., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту в розмірі - 5 378 (п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 60 коп..

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_1 ), яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , самостійно не зареєстрована), з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН - НОМЕР_3 ), в особі законного представника - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання - АДРЕСА_3 , ІПН - НОМЕР_4 ), з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ПН - НОМЕР_5 ), в особі законного представника - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання - АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_6 ) та з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІПН - НОМЕР_7 ), в особі законного представника - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання - АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_6 ), , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () судовий збір в сумі з кожного по -744 (сімсот сорок чотири) 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 09 березня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. В. Князюк