ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/171/21 Справа № 199/7282/19 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Дніпровської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень, скасування державної реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстр майнових прав» Петропавлівської селищної ради Жук Вадима Анатолійовича, де треті особи на стороні ОСОБА_2 Дніпровська міська рада та Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , обставини про присвоєння будинку адреси підтверджується розпорядженням Дніпропетровського міського голови Куліченко І.І. Про присвоєння адреси житловому будинку по АДРЕСА_2 від 02 квітня 2010 року № 184-р.

Обставини існування права власності на будинок, а також обставини офіційного визнання державою факту права власності на будинок підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Він є користувачем земельної ділянки під будинком та в межах, що необхідні для його обслуговування. Для додержання процедури оформлення права власності на земельну ділянку 27 лютого 2018 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, управління з контролю за використанням та охороною земель. Держгеокадастром за результатом зазначеного вище звернення від 27 лютого 2018 року було виготовлено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою № 110 ДКУ187/АП/09/01/18 від 04 квітня 2018 року, яким встановлено відповідні порушення. Філією було підготовлено Технічний звіт з топографо-геодезичних робіт щодо встановлення меж земельної ділянки на території АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що за результатом виконаних робіт було виявлено перетин ділянки, межі якої встановлюються з уже зареєстрованою ділянкою, що має кадастровий номер :01:723:0006, що унеможливлює подальшу реєстрацію земельної ділянки за позивачем.

Згідно Рішення №98/19 вбачається, що Дніпровською міською радою вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передати земельну ділянку, площею 0,1000 га (кадастровий номер :01:723:0006) у власність ОСОБА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_2 за рахунок земель, не переданих у власність або користування. Вважає, що за ОСОБА_2 оформлено право власності на земельну ділянку всупереч правам та законним інтересах позивача, оскільки межі зареєстрованої земельної ділянки за ним фактично розповсюджуються (заходять) на земельну ділянку, на якій розміщений належний йому будинок.

З огляду на зазначене, просив суд визнати недійсним та скасувати рішення ХIX сесії VI скликання Дніпропетровської міської ради Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпропетровську №68/59 від 29 грудня 2014 року в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га у власність фізичної особи ОСОБА_2 ; визнати недійсним та скасувати рішення XIX сесії VII скликання Дніпропетровської міської ради Про передачу земельної ділянки у районі вулиці Новоставкової (Амур-Нижньодніпровський район) у власність гр. ОСОБА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) № 98/19 від 13 квітня 2017 року; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності: 20613954, дата, час державної реєстрації: 23 травня 2017 року, 16:32:29, проведену Дібровською сільською радою Синельниківського району, Дніпропетровської області, відповідно до якої зареєстровано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:723:0006, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, посилаючись на те, що позивач, фактично прикриваючись незаконною реєстрацію права власності на будинок, намагається відібрати у ОСОБА_2 його земельну ділянку. Реєстрація права власності позивача вчинена з порушенням норм законодавства України. Згідно інформаційної довідки вбачається, що право власності зареєстровано на підставі рішення органу місцевого самоврядування «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку по АДРЕСА_2 », серія та номер: 184-р, виданий 02 квітня 2011 року. Так в даному рішенні (розпорядженні) чітко вказано, що: «Відзначити, що присвоєння адреси не підтверджує права власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку». Тому Державний реєстратор не мав підстав здійснювати реєстрацію права власності на вказаний будинок керуючись вищевказаним документом.

За таких обставин, просив скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Жук В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35657436 від 14 червня 2017 року 10:21:39, - про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 20893168; скасувати записи про право власності: 20893168 державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстратор майнових прав» Петропавлівської селищної ради Жук В.М. про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 не набув у власність земельну ділянку, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 , тому підстави для захисту його прав відсутні. При цьому зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки відведення земельної ділянки ОСОБА_4 мало місце в районі «вулиці Новоставкової», тоді як ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за іншою адресою: АДРЕСА_1 , адреса спірного об`єкта нерухомого майна потребує приведенню у відповідність до присвоєної адреси об`єкту нерухомого майна та лише після цього спір може бути вирішений органом, що вирішує земельні спори.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися з апеляційними скаргами, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_1 в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що його права землекористувача, яких він набув згідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради від 18 жовтня 2002 року № 334/2 підлягають відновленню. До нього як власника будинку, розміщеного на земельній ділянці переходить право власності на земельну ділянку. Набуваючи у власність земельну ділянку, ОСОБА_4 не погодив її межі із суміжним землекористувачем.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині, а саме: щодо висновку про необхідність внесення змін до оскаржуваних позивачем рішень безпосередньо органом місцевого самоврядування (стаття 52 Регламенту Дніпровської міської ради, який затверджений Рішенням міської ради від 29 лютого 2016 року №5-3/1 «Про затвердження Регламенту Дніпропетровської міської ради УІІ скликання»), та лише після приведення адреси спірного об`єкта нерухомого майна у відповідність до присвоєної адреси об`єкту нерухомого майна, спір може бути вирішений органом, що вирішує земельні спори (ст. 158 ЗК України), оскільки місце розташування земельної ділянки визначається саме її географічними координатами в Державному земельному кадастрі, а не назвою вулиці.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням XIX сесії VI скликання Дніпропетровської міської ради Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпропетровську №68/59 від 29 грудня 2014 року наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га у власність фізичної особи ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), що підтверджується відповідним рішенням (а.с. 45).

Рішенням XIX сесії VII скликання Дніпропетровської міської ради Про передачу земельної ділянки у районі вулиці Новоставкової (Амур-Нижньодніпровський район) у власність гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) № 98/19 від 13 квітня 2017 року передано ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд вказану у рішенні земельну ділянку (а.с. 46).

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради №334/2 від 18 жовтня 2002 року «Про втрату чинності рішення виконкому від 21 травня 1996 року №275/2» вирішено переоформити на ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку. (а.с. 11)

Даним рішенням зобов`язано ОСОБА_1 , забудову ділянки проводити згідно затвердженого проекту, по закінченню 1-го року з дня прийняття даного рішення довести до відому виконкому про хід забудови ділянки, правові документи на земельну ділянку оформити в управлінні земельних ресурсів.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Опис об`єкта: загальна площа 55.5, житлова площа 34.8, матеріали стін: шлакоблок; додаткові відомості: житловий будинок А-1, навіс Г, вбиральня Б, душ В, споруди - №1-3 (огорожа, фундамент), збудовані у 1991 році.

Відповідно до Технічного звіту з топографо геодезичних робіт щодо встановлення меж земельної ділянки на території АДРЕСА_1 виявлено перетин ділянки, межі якої встановлюються з уже зареєстрованою ділянкою :01:723:0006), що унеможливлює подальшу реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с. 14-18).

Відповідно до розпорядження Дніпропетровського міського голови Куліченко 1.1. Про присвоєння адреси житловому будинку по АДРЕСА_2 від 02 квітня 2010 року № 184-р присвоєний житловому будинку по АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_3 ).

Згдіно з п. 2 вказаного розпорядження визначено, що присвоєння адреси не підтверджує право власності на нерухоме майно та право на земельну ділянку (а.с. 10).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 04 квітня 2018 року рішення Дніпровської міської ради від 13 квітня 2017 року №98/19 прийнято з порушенням вимог статті 198 ЗК України та без врахування Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376 (а.с. 44).

Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно - правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; г) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) /ст. 81 Земельного кодексу України/.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Стаття 79-1 Земельного кодексу України встановлює, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Статтями 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на наведене вище, рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради від 18 жовтня 2012 року №334/2 не є тотожним державної реєстрації речових прав на земельну ділянку для набуття права власності на земельну ділянку.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надано доказів набуття права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_3 в порядку встановленому чинним законодавством, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

При цьому, як на підставу наявності майнових прав щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 посилався на те, що йому на праві власності належить будинок, що розташований на цій земельній ділянці.

Згідно з приписами ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, шо не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6- 388цс 15 зроблено висновок, що «до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна)».

Аналогічного висновку притримується і Верховний Суд України в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2250цс15, Верховний Суд в своїй постанові від 23 жовтня 2019 року по справі № 560/542/15-ц.

Таким чином, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов:

1) завершення будівництва;

2) прийняття до експлуатації;

3) державна реєстрація.

Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, в якій чітко встановлено, що датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію,забороняється.

Дані щодо зареєстрованих декларацій, внесених змін до них, повернення на доопрацювання для усунення виявлених недоліків та скасування їх реєстрації, а також виданих сертифікатів та відмов у їх видачі вносяться Держархбудінспекцією до реєстру на підставі інформації, поданої органами державного архітектурно-будівельного контролю, автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру в день її надходження. Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна) (частина третя статті 331 ЦК).

Оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який спосіб передбачений законом особа набула права власності на спірний об`єкт.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

На переконання відповідача, наявні підстави для скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності та для скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем.

У відзиві на зустрічний позов (а.с. 98 100) позивач наголошує на тому, що за ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відтак, рішення органу місцевого самоврядування «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку по АДРЕСА_3 », серія та номер 184-р, видане 02 квітня 2010 року, видавник: Дніпропетровський міський голова Куличенко І.І., не є підставою для виникнення права власності позивача на новостворене ним майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказів на підтвердження виникнення права власності позивача на зазначене нерухоме майно суду надано не було.

Відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затверджений Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127) для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

З огляду на вищевикладене, проведення державної реєстрації права приватної власності позивача на зазначене вище майно відбулося з порушенням вимог закону.

За ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відведення земельної ділянки ОСОБА_4 мало місце в районі «вулиці Новоставкової», тоді як ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за іншою адресою: АДРЕСА_1 , що підлягає виправленню в порядку, зазначеному вище та лише після приведення адреси спірного об`єкта нерухомого майна у відповідність до присвоєної адреси об`єкту нерухомого майна, спір може бути вирішений органом, що вирішує земельні спори (ст. 158 ЗК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що підлягають відновленню його права як землекористувача, яких він набув згідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради від 18 жовтня 2002 року № 334/2, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначеним рішенням було зобов`язано ОСОБА_1 оформити на земельну ділянку правові документи, що передбачає встановлену чинним земельним законодавством процедуру набуття майнових прав, чого ОСОБА_1 здійснено не було.

Виходячи із змісту положень ст. 125 ЗК України, право на захист майнових прав щодо володіння чи користування земельною ділянкою виникає лише після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації, порядок отримання яких передбачений ст. ст. 116, 118, 1861 ЗК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що набуваючи у власність земельну ділянку, ОСОБА_4 не погодив її межі із суміжним землекористувачем, підлягають відхиленню, оскільки непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників.

Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника, не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18), постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18) та постанові другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі №681/1039/15-ц.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо необхідності зміни мотивувальної частини рішення суду, зводяться до незгоди з висновками суду по їх оцінці, однак суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов правильних висновків по суті спору.

Порушень норм матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375,382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.М. Пищида