УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року

м. Київ

справа № 161/7017/15-ц

провадження № 61-2705ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2020 року про заміну стягувача у виконавчому листі та на постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2020 року АТ «Альфа-банк» подало заяву про заміну стягувача у виконавчому листі, в якій зазначає, що на підставі затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» та загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-банк» від 15 жовтня 2019 року передавального акту, правонаступником прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» є АТ «Альфа-банк». В зв`язку з чим просило замінити стягувача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-банк» у виконавчому листі з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2016 року в справі № 161/7017/15-ц.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2020 року у складі судді Черняка В. В., залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року в складі колегії суддів Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К., заяву АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача задоволено, замінено первісного стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на нового стягувача АТ «Альфа-Банк» у виконавчому листі з примусового виконання рішення суду від 04 листопада 2016 року у цивільній справі №161/7017/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суди виходили із того, що АТ «Укрсоцбанк» було реорганізоване шляхом його приєднання до АТ «Альфа-банк», до якого перейшли права та обов`язки у тому числі щодо кредиторських вимог до ОСОБА_1 . Заміна стягувача не порушує законних прав та інтересів боржника та враховуючи положення статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни.

Суди не взяли до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що рішення суду було повністю виконано за фактом визнання банком за собою права власності на предмет іпотеки, а сам борг боржнику прощений, оскільки вказані обставини виходять за межі предмету розгляду даної заяви. Підстави для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням судового рішення чи припиненням зобов`язання з інших підстав підлягають з`ясуванню не під час розгляду судом заяви про заміну стягувача у виконавчому листі, а виконавцем під час примусового виконання рішення суду.

19 лютого 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив їх скасувати, а в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та на те, що прощення боргу відбулося до реорганізації АТ «Укрсоцбанк», а тому право вимоги боргу за кредитним договором не могло перейти до АТ «Альфа-банк», оскільки заборгованості не існує.

Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 листопада 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 2 801 925,68 грн заборгованості за кредитним договором та 42 028,88 грн судового збору, 24 березня 2017 року видано виконавчий лист.

Рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року за № 5/2019 та рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», протокол № 4/2019 від 15 жовтня 2019 року, затверджено Передавальний акт. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк», правонаступником його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Укрсоцбанк» 03 грудня 2019 року припинило свою діяльність. Правонаступником його прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з врахуванням положень статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни.

Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18) зазначено, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви.

Ураховуючи викладене, підстави вважати, що суди допустили порушення норм процесуального права, відсутні.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2020 року та на постанову Волинського апеляційного суду від 20 січня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук