П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 241/971/17

Номер провадження 22-ц/804/2991/21

28 грудня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів - Зайцевої С.А., Пономарьової О.М.

за участю секретаря Грішко С.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Демочко Д.О., повний текст якого складено 27 вересня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 , 1941 року народження, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема, у виді земельної ділянки, загальною площею 7,30 га, яка розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030 та належала останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН 139546 від 17 травня 2006 року. Спадкоємцями першої черги на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 були чоловік - позивач по справі, син ОСОБА_5 , 1967 року народження, та донька ОСОБА_2 . Посилаючись на вимоги частини третьої ст. 1268 ЦК України, згідно якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, а також статтю 392 ЦК України, за вимогами якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, позивач ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на земельну ділянку, загальною площею 7,30 га, яка розташована на території Мангушської селищної ради.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 .

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року ОСОБА_3 виключено з числа третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного - ОСОБА_3 , виключено ОСОБА_2 з кола відповідачів у справі.

У січні 2019 року ОСОБА_1 до суду подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Мангушського нотаріального округу Донецької області Ковальова М.В., Першотравнева державна нотаріальна контора Донецької області, в якій він просив встановити факт його постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини; визнати недійсною заяву ОСОБА_5 , 1967 року народження, про прийняття спадщини № 252 від 15 листопада 2012 року та скасувати її; визнати ОСОБА_6 , 1967 року народження, таким, що не прийняв спадщину.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина у виді земельної ділянки, загальною площею 7,30 га, яка розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030 та належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН 139546 від 17 травня 2006 року. Заповіту за життя ОСОБА_4 не складала та спадкоємцями першої черги на день її смерті були чоловік - позивач по справі, син ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_2 . На день смерті спадкоємець ОСОБА_4 була зареєстрована у домоволодінні, що належить її доньці ОСОБА_2 та розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією будинкової книги. У встановлений законом шестимісячний строк позивач ОСОБА_1 письмово не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки згідно акту з місця проживання та довідки Мангушської селищної ради № 44 від 10 січня 2008 року він проживав разом зі своєю дружиною з 1988 року без реєстрації і при усному звернені до нотаріуса йому було роз`яснено, що фактично він прийняв спадщину і у будь-який час може звернутися для оформлення спадщини. До 2017 року позивачу не було відомо про те, що його син ОСОБА_5 15 листопада 2012 року звернувся до Першотравневої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7 , в якій вказав, що остання не має інших спадкоємців, на день смерті у шлюбі не перебувала та надав довідку про проживання його за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю матір`ю. Вважає, що вказана довідка є недійсною, оскільки його дружина разом з ним до своєї смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією будинкової книги, акту з місця проживання, довідками Мангушської сільської ради, іншими письмовими доказами. На момент смерті дружини позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але проживав разом з дружиною за адресою: АДРЕСА_1 . В 2017 році ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Ковальової М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті сина, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому стало відомо, що після смерті сина позивача - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , було відкрито спадкову справу за № 41/2016 за заявою його сина ОСОБА_1 , 1991 року народження, який також ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. Невістка ОСОБА_3 відмовилась від спадщини чоловіка на користь свого сина. Після смерті онука позивача - ОСОБА_1 , 1991 року народження, спадщину прийняла його мати ОСОБА_3 , відповідачка по справі. Згідно матеріалів спадкових справ, ніхто зі спадкоємців не отримав свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, що належала спадкодавцю ОСОБА_4 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 , 1967 року народження, на момент смерті своєї матері не проживав з нею, не був зареєстрований за однією адресою, у шестимісячний строк з моменту смерті не подав заяви про прийняття спадщини, позивач вважав, що заява № 252 від 15 листопада 2012 року, подана останнім до Першотравневої державної нотаріальної контори підлягає скасуванню, а ОСОБА_5 - визнанню таким, що не прийняв спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, ОСОБА_1 , 1941 року народження, просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем - дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини; визнати недійсною заяву ОСОБА_5 , 1967 року народження, про прийняття спадщини № 252 від 15 листопада 2012 року до Першотравневої державної нотаріальної контори та скасувати її; визнати ОСОБА_5 таким, що не прийняв спадщину за законом після смерті матері.

У липні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позов ОСОБА_3 мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати її покійного чоловіка ОСОБА_5 , 1967 року народження, - ОСОБА_4 та після її смерті відкрилася спадщина, у виді земельної ділянки, загальною площею 7,30 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030. Дана земельна ділянка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН 139546 від 17 травня 2006 року. Заповіту за життя остання не склала, після її смерті спадкоємцями за законом першої черги залишилися чоловік ОСОБА_1 , 1941 року народження, син ОСОБА_5 , 1967 року народження, та донька ОСОБА_2 . До своєї смерті ОСОБА_4 важко хворіла (перенесла кілька інсультів), потребувала постійного догляду та допомоги, її донька ОСОБА_2 перебувала на заробітках за кордоном, а чоловік ОСОБА_1 , в силу похилого віку, зайнятості фермерським господарством, не мав можливості їй допомогти. Всі клопоти з догляду, утриманню, лікуванню ОСОБА_4 несли особисто невістка ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 , 1967 року народження. Оскільки ОСОБА_4 до смерті проживала разом із сином ОСОБА_5 , 1967 року народження, та його родиною, останній 15 листопада 2012 року звернувся до Першотравневої державної нотаріальної контори Донецької області за заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 84/2012. Інші спадкоємці до теперішнього часу з такими заявами після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звернулись. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 не отримав. Після його смерті дружина ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Ковальової М.В. із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка на користь їх сина ОСОБА_1 , 1991 року народження, який прийняв спадщину після смерті батька та отримав свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син ОСОБА_8 , 1991 року народження, та ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Ковальової М.В. із заявою про прийняття спадщини, за якою відкрито спадкову справу № 22/2017 від 13 липня 2017 pоку. ОСОБА_3 вважає, що спірна земельна ділянка увійшла у спадкову масу після смерті її чоловіка ОСОБА_5 та єдиний його спадкоємець ОСОБА_1 , 1991 року народження, успадкував все спадкове майно, але не встиг оформити спадкових прав на спірну земельну ділянку. Постановою приватного нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Ковальової М.В. від 02 серпня 2021 року № 311/02-14 відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_1 , 1991 року народження, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а саме оригіналу державного акту на спірну земельну ділянку. Враховуючи неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_1 , 1991 року народження, в позасудовому порядку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу ОСОБА_3 , уточнивши свої позовні вимоги, просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 , 1967 року народження, разом з його матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку, загальною площею 7,30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 19 вересня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 241/1274/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та цивільну справу № 241/971/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Мангушського нотаріального округу Донецької області Ковальова М.В., Першотравнева державна нотаріальна контора Донецької області, про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та її скасування, визнання таким, що не прийняв спадщину за законом.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 13 лютого 2020 року провадження в даній об`єднаній справі зупинено у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача ОСОБА_1 - до залучення до участі у справі його правонаступника.

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 01 грудня 2020 року провадження по справі відновлено, правонаступником позивача ОСОБА_2 надано уточнену позовну заяву, в якій вона підтримала доводи позовної заяви ОСОБА_1 та просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1941 року народження, разом зі своєю дружиною - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини; визнати недійсною заяву ОСОБА_5 , 1967 року народження, про прийняття спадщини № 252 від 15 листопада 2012 року до Першотравневої державної нотаріальної контори та скасувати її; визнати ОСОБА_5 , 1967 року народження, таким, що не прийняв спадщину за законом; визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 на земельну ділянку 7,30 га на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер: -02-000-0030.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Ковальова М.В., Першотравнева державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та її скасування, визнання таким, що не прийняв спадщину за законом.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_5 разом з його матір`ю ОСОБА_4 за однією адресою по АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку, загальною площею 7,30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030. Розподілено судові витрати та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 2271 гривні 10 копійок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , суд виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_1 , 1991 року народження, який за життя прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 , 1967 року народження. Даний висновок викладено в постанові Донецького апеляційного суду від 10 квітня 2018 року у справі № 241/1368/17, яка набрала чинності та є преюдиційним рішенням по даній справі, в розумінні ст.82 ЦПК України, тому обставини, на які посилається ОСОБА_3 у позові як на підставу для задоволення своїх позовних вимог вже були предметом судових розглядів та їм надано належної правової оцінки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , правонаступником якого вона є, до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та її скасування, визнання таким, що не прийняв спадщину за законом, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , правонаступником якого вона є, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування просила відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначила, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам про фактичне місце проживання спадкодавця ОСОБА_4 на час її смерті саме довідці № 44 від 10 січня 2008 року виконавчого комітету Мангушської селищної ради про те, що ОСОБА_1 проживав без прописки за адресою: АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_4 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ; акту від 09 січня 2008 року, складеному депутатом Мангушської селищної ради на предмет спільного проживання ОСОБА_1 із дружиною ОСОБА_4 з 1988 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідці № 393 від 12 червня 2017 року виконавчого комітету Мангушської селищної ради Донецької області про те, що ОСОБА_4 дійсно до дня смерті проживала по АДРЕСА_1 ; відповіді від 28 травня 2019 року Мангушського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану про те, що в актовому записі про смерть ОСОБА_4 № 71 місцем її проживання зазначено: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до відомостей стаціонарного журналу приймального відділення КЗ «Маріупольська міська лікарня № 5», мається запис № 1937 від 29 травня 2007 року, згідно якого ОСОБА_4 поступила у приймальне відділення 29 травня 2007 року та зазначила своє постійне місце проживання: АДРЕСА_1 . Також згідно штампу реєстрації в домовій книзі, ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції не враховано, що спадкову справу № 84/2012 після смерті ОСОБА_4 відкрито у 2012 році за заявою ОСОБА_5 , 1967 року народження, в якій останнім було повідомлено недостовірні відомості про відсутність спадкоємців у ОСОБА_4 . Крім того, суддя Демочко Д.О. був побічно заінтересований у результаті розгляду даної справи, оскільки працював разом із представником відповідача в юридичному відділенні ММК ім.Ілліча, тому повинен був заявити самовідвід на підставі ст.36 ЦПК України. Суд безпідставно критично поставився по пояснень позивачки та свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які підтвердили факт проживання батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 , який вони побудували під час шлюбу у 1988 році.

Доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , через свого представника адвоката Танача Ю.А., посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просила відхилити апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційного суду правонаступник позивача - ОСОБА_2 та її представник - адвокат Єфімік О.О. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Танача Ю.А. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення правонаступника позивача - ОСОБА_2 , її представника та представника відповідачки ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає в повній мірі зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, у виді земельної ділянки, загальною площею 7, 30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030 та належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН 139546 від 17 травня 2006 року, виданого Першотравневою районної державною адміністрацією (т.1 а.с.5, 9).

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 залишились чоловік ОСОБА_1 , 1941 року народження, син ОСОБА_5 , 1967 року народження, донька ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та про народження (т.1 а.с.7).

15 листопада 2012 року син спадкоємця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , 1967 року народження, звернувся до Першотравневої державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. На підставі даної заяви було заведено спадкову справу № 84/2012 (т.1 а.с.118-125). В даній заяві спадкоємець ОСОБА_5 посилався на те, що спадщину після смерті матері він прийняв на підставі вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав разом з померлою за адресою: АДРЕСА_2 з 15 грудня 1987 року, що підтвердив наданою довідкою виконкому Мангушської селищної ради № 9356 від 14 листопада 2012 року (т. 1 а.с.119, 121).

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 , 1967 року народження, не видавалось.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 ,1967 року народження, помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20 вересня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравневого районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 138 (т.1 а.с.33).

Після смерті ОСОБА_5 , 1967 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_6 , за заявою його дружини ОСОБА_3 було заведено спадкову справу за №41/2016 року. Згідно матеріалів даної спадкової справи, 06 жовтня 2016 року також заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , 1967 року народження, подав його син ОСОБА_1 , 1991 року народження. В той же день ОСОБА_3 від належної їй частки у спадщині після смерті чоловіка відмовилася на користь сина ОСОБА_1 , 1991 року народження. Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 , 1991 року народження, на спірну земельну ділянку не видавалось.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер онук спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , 1991 року народження, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Мангушським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 108 (т.1 а.с.145).

13 липня 2017 року за заявою відповідачки ОСОБА_3 було заведено спадкову справу за №22/2017 року після смерті сина ОСОБА_1 .

Згідно матеріалів даної спадкової справи, постановою приватного нотаріуса Маріупольського(Мангушського) районного нотаріального округу Донецької області Ковальової М.В. від 02 серпня 2021 року за № 311/02-14, ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про вправо на спадщину за законом після смерті ОСОБА_1 , 1991 року народження, на земельну ділянку, загальною площею 7,30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030 з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно (т.3 а.с.41-42).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_4 та після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, у виді спірної земельної ділянки, загальною площею 7, 30 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Мангушської селищної ради, кадастровий номер :02:000:0030 та належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДН 139546 від 17 травня 2006 року, виданого Першотравневою районної державною адміністрацією.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 залишились чоловік ОСОБА_1 , 1941 року народження, син ОСОБА_5 , 1967 року народження, донька ОСОБА_2 .

До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 звернувся лише один спадкоємець першої черги - її син ОСОБА_5 , 1967 року народження.

Позивач ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті своєї дружини не звернувся, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер. Інтерес до успадкування спірної земельної ділянки позивач проявив лише після смерті свого сина, коли у серпні 2017 року звернувся до суду з даним позовом, а також 18 вересня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Мангушського районного нотаріального округу Донецької області Ковальової М.В. з заявою щодо прийняття спадщини після сина ОСОБА_5 , 1967 року народження. Згідно вказаної заяви, позивач просив видати йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на пропуск ним строку для прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5 , 1967 року народження. Також зазначав, що спадкове майно складається зі спірної земельної ділянки, яку його син ОСОБА_5 прийняв після смерті матері ОСОБА_4 (т. 1 а.с.201).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_4 , з огляду на те, що постійно проживав з нею на час відкриття спадщини у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому була зареєстрована ОСОБА_4 .

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду в тій частині, що підстави для встановлення даного факту відсутні, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на користь цих позовних вимог позивачем суду не надано.

Надані на підтвердження вказаного факту письмові докази, зокрема, довідка виконавчого комітету Мангушської селищної ради № 44 від 10 січня 2008 року, акт від 09 січня 2008 року, складений депутатом Мангушської селищної ради, та інші не дають суду змогу дійти беззаперечного висновку про постійне проживання позивача разом із дружиною ОСОБА_4 на час відкриття спадщини. Також ці докази протирічать показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Інші письмові докази, на які посилався позивач, а саме довідка № 393 від 12 червня 2017 року виконавчого комітету Мангушської селищної ради Донецької області, відповідь Мангушського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 28 травня 2019 року, відомості стаціонарного журналу приймального відділення КЗ «Маріупольська міська лікарня № 5», будинкова книга на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджують фактичне проживання спадкодавця ОСОБА_4 на час смерті, отже не містять інформації щодо предмета доказування.

Також є правильними висновки суду першої інстанції щодо необгрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною та скасування заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини № 252 від 15 листопада 2012 року тих підстав, що ОСОБА_5 , на думку позивача, на момент смерті матері не проживав разом з нею, не був зареєстрований з нею за однією адресою та у шестимісячний строк не подав заяви про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини є одностороннім правочином, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця. Факт прийняття спадщини одним із спадкоємців породжує правові наслідки лише безпосередньо для даної особи і жодним чином не впливає на юридичне становище інших спадкоємців. Правочин про прийняття спадщини є безумовним та беззастережним.

Законодавство не містить спеціальних вимог стосовно форми заяви, яка подається особисто спадкоємцем до нотаріального органу на підтвердження прийняття спадщини. Пунктом 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що така заява подається спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Достатньо, щоб із змісту цієї заяви було чітко зрозумілим дійсне бажання спадкоємця прийняти спадкове майно.

У заяві ОСОБА_5 до Першотравневої державної нотаріальної контори за № 252 від 15 листопада 2012 року викладено його бажання прийняти після померлої матері ОСОБА_4 спадщину у виді спірної земельної ділянки та грошових внесків. Нотаріусом засвідчена справжність підпису заявника ОСОБА_5 .

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є похідними від вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то вони також не підлягають задоволенню, а тому висновки суду і в цій частині є правильними.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові з наступних підстав.

Відповідно положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках

Спосіб захисту, який обрав позивач щодо визнання ОСОБА_5 , 1967 року народження, таким, що не прийняв спадщину, не передбачений вимогами ст.16 ЦК України, а тому оскаржуване судове рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_14 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину підлягає зміні в частині мотивів відмови у позові.

Крім того, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_3 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з наступних підстав.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»)

У своєму позові ОСОБА_3 просила встановити факт постійно проживання її померлого чоловіка ОСОБА_5 , 1967 року народження, разом з його матір`ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини. При цьому зазначала, що з такими вимогами вона звернулась до суду з огляду на те, що цей факт оспорюється ОСОБА_2 .

Разом з тим, судом встановлено, що 15 листопада 2012 року на підставі заяви ОСОБА_5 , 1967 року народження, Першотравневою державною нотаріальною конторою Донецької області була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , а тому встановлення даного факту не впливає на спадкові права останньої.

З вимогами ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 не було доведено, що від встановлення факту проживання її померлого чоловіка ОСОБА_5 , 1967 року народження, разом з його матір`ю на час відкриття спадщини, залежить виникнення, зміна або припинення її особистих чи майнових прав, її позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Крім того, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування на спірну земельну ділянку, ОСОБА_3 як на підставу позову, посилалася на відсутність у неї правовстановлюючого документа на землю.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як встановлено апеляційним судом оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН 139546 від 17 травня 2006 року не втрачений, він знаходиться у ОСОБА_2 , що підтверджено нею особисто у судовому засіданні апеляційного суду.

При цьому з позовом про витребування його у ОСОБА_2 ОСОБА_3 до суду не зверталась.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про визнання права власності на спірну земельну ділянку, оскільки звернення з вказаним позовом є неналежним способом захисту порушеного права останньої.

З огляду на викладене, належними та допустимими доказами ОСОБА_3 не підтвердила порушення свого права.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

За вимогами п. 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вищевказаних обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів відмови у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину за законом з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови та скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Також є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, в решті його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року змінити в частині мотивів відмови у позові ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину за законом з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 17 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, а також в частині розподілу судових витрат скасувати.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 31 грудня 2021 року.

Суддя: