Справа № 369/2589/20
Провадження №4-с/369/9/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С..

за участю заявника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Пацуріної О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: державний виконавець Києво-Святошинського районного Києво-Святошинський районний відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Пацуріна Оксана Василівна, Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність державної виконавчої служби-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року скаржник звернувся до суду із даною скаргою. Свої вимоги обгрунтовував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2011 року у справі № 2-567/2011 з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 стягнено на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 309 265,00 грн боргу за кредитним договором, 1 700,00 грн державного мита, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1 200,00 грн витрат на проведення оцінки предмета іпотеки та 840 грн витрат на публікацію оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: садовий будинок, розташований у садовому товаристві « АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м., що належав на праві власності іпотекодавцеві ОСОБА_6 . Вказане рішення суду до цього часу не виконане через бездіяльність Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області щодо примусового виконання рішення. В скарзі, поданій в порядку ст. 447 ЦПК України скаржник просив суд: визнати протиправною бездіяльність Києво-Святошинського РВ ДВС щодо неналежного виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2011 року, Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.04.2019 року та ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року; зобов`язати ДВС виконати рішення ухвали від 22.08.2019 року по справі №369/5471/19 щодо забезпечення виготовлення технічного паспорту на будинок (предмет іпотеки) у виконавчому провадженні №56430896 згідно вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області передати ОСОБА_1 чи іншому стягувачу ви всім трьом стягувачам у виконавчому провадженні №56430896 предмет іпотеки: будинок у садовому товаристві «Авангард» в АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м., що належав на праві власності іпотекодавцеві ОСОБА_6 ; зобов`язати Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області передати ОСОБА_1 чи іншому стягувачу, чи всім трьом стягувачам у виконавчому провадженні №56430896 повний пакет документів необхідних для реєстрації прав власності на предмет іпотеки в державній реєстраційній службі; визнати бездіяльність Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області такою, що завдає моральних страждань та стягнути моральну шкоду у розмірі 1 грн.; - стягнути судові витрати на користь скаржника; зобов`язати Києво-Святошинський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області відзвітувати суду та ОСОБА_1 про виконання рішення суду; застосувати до уповноважених осіб державного виконавця та керівника Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області заходи впливу шляхом накладення стягнення у вигляді штрафу, визначеного нормами ст. 382 КАСУ та здійснити розподіл стягнутої суми штрафу на користь стягувача;

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2020 було відкрито провадження та витребувано з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області належним чином засвідчені копію матеріалів зведеного виконавчого провадження № 56430896.

07.12.2020 року до суду надійшли засвідчені копії матеріалів зведеного виконавчого провадження № 56430896 на виконання ухвали суду.

В судове засідання з`явився ОСОБА_1 , вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.

Державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Пацуріна Оксана Василівна у судове засідання з`явилася. Просила суд у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Інші учасники в судове засідання 19.02.2021 не з`явилися. Повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Розглянувши в судовому засіданні скаргу, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини по справі, суд вирішив наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. У Законі визначено загальний порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), до якого, зокрема, віднесено пошук майна боржника, арешт коштів на рахунках в банківських установах, оцінка майна та його реалізація на прилюдних торгах (статті 40, 57, 58, 62).

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами є виконавчі листи, що видаються судами; накази господарських судів; ухвали, постанови судів у випадках, передбачених законом; інші документи, визначені у частині другій статті 17 Закону України «Про виконавче провадженя».

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною ж третьою вказаної норми визначено права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, тобто вказано спосіб та порядок здійснення заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом установлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2011 року у справі № 2-567/2011 задоволено позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за кредитним договором у сумі 309 265,00 грн, 1 700,00 грн державного мита, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1 200,00 грн витрат на проведення оцінки предмета іпотеки та витрати на публікацію оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» у розмірі 840,00 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок, розташований у садовому товаристві «Авангард» в АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м., що належав на праві власності іпотекодавцеві ОСОБА_6

Іпотекодавець ОСОБА_6 помер і його правонаступником є ОСОБА_3 , яку замінили на померлого боржника на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду від 26.04.2019 року по даній справі.

З метою вказаного рішення та на підставі виконавчих листів відкрито об`єднане виконавче провадження № 56430896.

11 червня 2018 року державним виконавцем вчинено дії щодо примусової реалізації предмету іпотеки з прилюдних електронних торгів.

Електронні торги з реалізації майна, призначені на 19 липня 2018 року, 03 вересня 2018 року та 19 жовтня 2018 року, не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників.

06 листопада 2018 року стягувачі подали спільну заяву про залишення за собою нереалізованого майна - спірного садового будинку, за початковою вартістю на момент проведення торгів у розмірі 245 035,70 грн.

17 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області із заявою, відповідно до якої він, як стягувач, погодився залишити за собою все нереалізоване майно чи його частину, яка залишиться після волевиявлення з цього приводу інших солідарних стягувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , і яка не може бути меншою 1/3 частки від всього майна. ОСОБА_1 надав згоду внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, для задоволення вимог інших солідарних стягувачів, які не виявляють бажання залишати їхню частину нереалізованого майна.

17 січня 2019 року з аналогічною заявою звернувся ОСОБА_5

22.08.2019 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за скаргою ОСОБА_1 в межах цивільної справи № 2-567/11, було постановлено ухвалу, якою: визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні №56430896; зобов`язано компетентного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні № 56430896 виконати вимоги ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в частині виготовлення технічної документації на садовий будинок у садовому товаристві «Авангард» в АДРЕСА_1 ; зобов`язано компетентного державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні № 56430896 виконати вимоги ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом здійснення всіх необхідних дій для передачі нереалізованого майна, а саме: садового будинку у садівницькому товаристві «Авангард», в АДРЕСА_1 , стягувачу ОСОБА_5 та іншим стягувачам, в порядку черговості, передбаченої ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження»(у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних норм Закону України "Про заставу"та/абоЗакону України "Про іпотеку"), а в межах однієї черги, визначеної ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», - у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

Скаржник у червні 2020 року вже звертався до суду із скаргою (справа №369/7814/20), в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Пацуріної Оксани Василівни щодо неналежного виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 у справі № 2-567/11, провадження № 4-с/369/79/19. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2020 у задоволенні скарги було відмовлено з тих підстав, що державний виконавець може вчиняти дії, спрямовані на виготовлення технічної документації виключно після сплати стягувачем авансового внеску на відповідний рахунок відділу державної виконавчої служби (для сплати авансових внесків).

Однак, суд звертає увагу на те, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

У порушення вказаних норм державним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП №56430896 до цього часу не виконано обов`язків, покладених на нього Законом України Про виконавче провадження та не виконано ухвали Києво-Святошинського районного суду від 22.08.2019 року в межах цивільної справи № 2-567/11.

Зважаючи на тривалість здійснення виконавчого провадження та тривале невиконання ухвали суду у даному виконавчому провадженні, суд приходить до висновку, що скарга в частині зобов`язання Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виконати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року є обгрунтованою і підлягає до задоволення з метою сприянню у реалізації виконання обов`язкових до виконання рішень суді.

Як вбачається зі скарги та підтверджується матеріалами виконавчого провадження, стягувачі, також, виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно та надали свою згоду внести на відповідний рахунок органу ДВС різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь для задоволення вимог інших солідарних стягувачів, які не виявляють бажання залишати їхню частину нереалізованого майна. В заявах про залишення нереалізованого майна від 18.01.2019 стягувачі висунули вимогу до ДВС надати банківські реквізити ДВС та надати розмір внеску (розрахунок внеску) для сплати різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на їх користь, проте суд знову ж таки зазначає, що реквізити рахунків відділів державної виконавчої служби Київській області розміщені у вільному доступі в мережі інтернет, зокрема, на офіційному веб-порталі інформаційного ресурсу «Виконавче провадження» а також на інформаційних дошках органів виконавчої служби. Сума що підлягала до сплати також повинна була бути самостійно вирахувана стягувачами, враховуючи, що останні повинні були знати вартість нереалізованого майна та, тим паче, суму коштів, що підлягає до сплати на їх користь. Знову ж таки, стягувачами вище перелічені дії вчинені не були, відповідні кошти на рахунок Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Київській області сплачені не були, а тому у державного виконавця і не виникло наразі обов`язку вчинення дій з передачі нереалізованого нерухомого майна стягувачам, у зв`язку з чим вимоги скарги у даній частині також не підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що вимоги, які були дослідженні судом при постановленні ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2020 року по справі №369/7814/20 є аналогічними із вимогами ОСОБА_1 , заявленими в даній скарзі і судом вже була висловлена позиція з даного питання. Відмінність справ полягає лише в суб`єкті оскарження, так в справі №369/7814/20 суб`єктом оскарження був державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області Пацуріна О.В., тоді як суб`єктом оскарження в даній скарзі є як державний виконавець Києво-Святошинського районного Києво-Святошинський районний відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Пацуріна Оксана Василівна, так і сам Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

При цьому, суд зазначає, що при зміні суб`єкта оскарження сама правова ситуація у правовідносинах залишається незмінною.

Крім цього, скаржником вимоги у скарзі зазначено шляхом безпосереднього зобов`язання відділ державної виконавчої служби передати предмет іпотеки та направити до реєстраційної служби пакет документів для реєстрації права власності на нього.

Однак, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за таких обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

А заявлені скаржником вимоги про зобов`язання відділ державної виконавчої служби передати предмет іпотеки та направити до реєстраційної служби пакет документів для реєстрації права власності на нього задоволенню не підлягають, оскільки виступають за мені дискреційних повноважень суду в межах розгляду даної скарги та можуть бути предметом розгляду в окремому позовному провадженні.

Крім цього, суд також вважає за необхідне зазначити, що приписами ч. 8-10 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі, якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

У разі наявності кількох стягувачів, які виявили бажання залишити за собою нереалізоване майно, воно передається в порядку черговості, визначеної статтею 46 цього Закону (у разі наявності застави та/або іпотеки декількох стягувачів щодо такого майна - також з урахуванням відповідних нормЗакону України"Про заставу" та/абоЗакону України"Про іпотеку"), а в межах однієї черги, визначеної статтею 46 цього Закону, - у порядку надходження виконавчих документів на виконання.

З викладеного вбачається, що у разі наявності у стягувачів бажання залишити за собою нереалізоване майно, на них покладається обов`язок протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, і тільки після внесення такої суми у виконавця виникає обов`язок здійснення всіх необхідних дій для передачі нереалізованого майна.

Разом з цим, суд зазначає, що фактично заявивши вимогу про зобов`язання передати скаржникам предмет іпотеки, скаржник заявляє вимогу, яка не підлягає розгляду в порядку ст. 447 ЦПК, а розглядається за правилами позовного провадження.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то суд зазначає про те, що за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 була висловлена позиція Верховного Суду в постанові від 28.05.2020 року по справі №369/5471/19, в якій Верховний суд прийшов до висновку, що суди правильно виходили з того, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають розгляду в межах провадження про оскарження дій/бездіяльності державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням рішенням суду та можуть бути предметом розгляду в іншому порядку, встановленому ЦПК України.

Щодо вимоги про застосування до уповноважених осіб державного виконавця та керівника Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Київській області заходи впливу шляхом накладення штрафу, визначеного нормами 382 КАСУ та здійснити розподіл сими штрафі на користь стягувача, суд зазначає наступне.

Норма на яку посилається скаржник, визначена стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, та не підлягає застосуванню в порядку цивільного судочинства, в тому числі і під час розгляду скарги в порядку ст. 447 ЦПК України, а тому не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: державний виконавець Києво-Святошинського районного Києво-Святошинський районний відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Пацуріна Оксана Василівна, Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на бездіяльність державної виконавчої служби задовольнити частково.

Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виконати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.08.2019 року, постановлену суддею Медведським М.Д. у справі № 369/5471/19 за провадженням 4-с/369/79/19 за скаргою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Києво-Святошинський РВДВС ГТУЮ у Київській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною.

В решті вимог скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.В. Дубас