Справа № 309/5953/15-ц
Провадження № 2/309/284/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Лук`янової О.В.

за участю: секретаря судового засідання Гаклик Л.О.

представника позивача Котубея І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хуст цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» /в теперішній час акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»/ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, посилаючись на те, що:

-АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) 07.05.2007 уклали з відповідачем кредитний договір №MKG0GA00000018;

-згідно договору Банк зобов`язався надати відповідачу кредит в розмірі 45000,00 доларів США на термін до 07.05.2017, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором;

-відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти /щомісячний платіж/ для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору;

-згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом;

-відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 13.11.2015 має заборгованість 242030,28 доларів США, яка складається з наступного: 45062,70 доларів США заборгованість за кредитом; 65158,67 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 5580,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 126228,91 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

звернувся до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 143801,37 доларів США, що за курсом 22,91 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2015 складає 3294489грн.39коп. за кредитним договором №MKG0GA00000018 від 07.05.2007; стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце та час слухання справи був неодноразово повідомлений належним чином /а.с.165/, про причини неявки суд не повідомив. Також відповідачем було подано заперечення на позов /а.с.134-136/, в якому він просив відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у даній справі.

Ніяких інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження по справі тощо/ у справі не проводилися.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 07.05.2007 було укладено кредитний договір №MKG0GA000018 /шість нулів перед 18/.

В якості доказу позивачем до позовної заяви додана копія кредитного договору №MKG0GA000018 /чотири нулі перед 18/ від 07.05.2007 /а.с.12-14/. При детальному вивченні матеріалів справи суд встановив, що договір, на який посилається позивач в позовній заяві, та договір, що був доданий до матеріалів справи в якості доказу відрізняються між собою, а саме договір, на який посилається позивач має номер MKG0GA00000018 /шість нулів перед 18/, а договір, що фактично доданий в якості доказу має номер MKG0GA000018 /чотири нулі перед 18/.

Крім того, судом встановлено, що у доданій до позовної заяви копії кредитного договору №MKG0GA000018, а саме в п.8.2 відсутній підпис відповідача по справі. Так само відсутній підпис відповідача в графі про отримання одного з оригіналів даного Договору /а.с.14/.

Судом також була досліджена копія ордеру розпорядження про надання кредиту №MKG0GA00000017 від 07.05.2007 /а.с.15/, де вказано, що грошові кошти надаються згідно кредитного договору №MKG0GA00000027 від 04.06.2007, тобто грошові кошти в сумі 45000 доларів США були видані взагалі в межах іншого кредитного договору. Так само на згаданому ордері розпорядженні відсутній підпис бухгалтера, що теж ставить під сумнів отримання відповідачем грошових коштів від Банку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України: договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України: договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом статті 77 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з приписами статті 78 ЦПК України: суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України: предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем враховує, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Приписами частини другої, шостої статті 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

В судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що у нього немає оригіналу кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, а тому він не має можливості надати для ознайомлення суду такий оригінал кредитного договору. Зазначив, що якщо на копії кредитного договору, який наданий до суду в якості доказу позовних вимог, відсутній підпис відповідача, як позичальника, то такий підпис обов`язково буде відсутній і на оригіналі.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що докази, які були додані позивачем до позовної заяви на підтвердження позовних вимог про виникнення у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежними.

Керуючись ст.12, 13, 76-78, 81, 89, 95, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.207, 626, 628-629, 638, 1054-1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» /в теперішній час - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» /місце знаходження: 01001, м.Київ, вулиця Грушевського, 1д; / до ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 / про стягнення заборгованості, - відмовити.

Повне судове рішення складено 9 вересня 2021 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково - у відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, - до Закарпатського Апеляційного суду через Хустський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.