Справа № 462/2241/21 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2720/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ДП «ЛДЗ «Лорта» - адвоката Талалаєвої О.Ю. на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «Лорта» на її користь різницю компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на березень 2021 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року, в сумі 52 995, 98 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона працювала на посаді начальника юридичного відділу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 06.08.2018 року була звільнена за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2021 року в справі 462/7918/19 з відповідача стягнуто 241 004 грн. 41 коп. не нарахованої та не виплаченої заробітної плати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року та 177 260 грн. 77 коп. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно до вказаної Постанови компенсація втрати частини заробітної плати стягнута станом на листопад 2019 року. Стверджує, що їй належить компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на день здійснення з нею розрахунку, тобто на березень 2020 року, оскільки заробітна плата була отримана нею 26.03.2021 року. Вказує, що їй не була нарахована і не була виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на березень 2021 року, адже не були враховані індекси інфляції за період з грудня 2019 року по березень 2021 року. В зв`язку з тим, що компенсація за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року їй була виплачена, а компенсація за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на березень 2021 року не виплачена (що стосується інфляції періоду грудня 2019 року - березня 2021 року), то їй належить до виплати різниця між належною та виплаченою сумою, в розмірі 52 995, 98 грн., а тому просить позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 16 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 різницю компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на березень 2021 року та за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року, в розмірі 52 995 /п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять/ гривень 98 /дев`яносто вісім/ копійок без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави 908 грн. /дев`ятсот вісім гривень/ судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її доводи.

Рішення суду оскаржила представник ДП «ЛДЗ «Лорта» - адвокат Талалаєва О.Ю., подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач здійснив виплату позивачу грошових коштів, які вказані в постанові Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, таке нарахування відбулося 26 березня 2021 року.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що виплата грошових коштів відбулася в межах виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а не відбувалась компенсація у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Вважає, що суд повторно здійснив стягнення компенсації за період з січня 2008 року по серпень 2018 року, оскільки такі самі позовні вимоги за такий самий період булим заявлені у справі №462/7918/19. Позивач не заявляла в межах справи №462/7918/19 клопотань про збільшення розміру позовних вимог, а тому не користувалась належним чином своїми правами, які визначені у ст. 43 та 49 ЦПК України.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та заперечує проти вимог такої. Зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення сум є помилковими. Вказує, що їй не виплачувалась вчасно заробітна плата, в день звільнення не було проведено кінцевого розрахунку, в день виплати коштів по Постанові Львівського апеляційного суду від 22.02.2021 року - 26.03.2021 року не виплачено компенсацію втрати частини доходів за період не охоплений вказаною постановою, а саме станом на березень 2021 року, враховуючи індекси інфляції з грудня 2019 року по березень 2021 року.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 18 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, покликаючись на те, що вона з 23 вересня 1998 року по 30 грудня 2014 року працювала на посаді начальника юридичного відділу у ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. 12 січня 2015 року її прийнято на роботу на посаду начальника юридичного відділу за строковим трудовим договором, дія якого продовжена на невизначений строк. 06 серпня 2018 року вона звільнилась з роботи відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Починаючи із січня 2008 року по серпень 2018 року відповідач здійснював нарахування заробітної плати з порушенням норм чинного законодавства, що призвело до недорахування та недоплати за вказаний вище період належної їй заробітної плати, оскільки при розрахунку її посадового окладу за цей період відповідач суттєво занижував розмір заробітної плати, що є порушенням положень галузевих угод. Просила стягнути з відповідача 241004,41 грн недоплаченої частини заробітної плати, 177260,77 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 березня 2020 року позов задоволено частково.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року рішення Залізничного районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» в користь ОСОБА_1 241 004 грн 41 коп. не нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року та 177 260 грн 77 коп компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Державного підприємства Львівський державний завод «Лорта» в користь держави 4 182 грн 65 коп. судового збору.

26 березня 2021 року позивачу були перераховані кошті, стягнуті вищевказаною Постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2021 року. /а.с.16/

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в зв`язку з тим, що позивачу не була нарахована і не була виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати станом на березень 2021 року, адже не були враховані індекси інфляції за період з грудня 2019 року по березень 2021 року, то їй належить до виплати різниця компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на березень 2021 року та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року, в сумі 52 995, 98 грн., тобто, різниця між належною та виплаченою сумою.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 положенню ст. 233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 (із наступними змінами), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

За правилами статті 3 цього закону визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Тобто, положення зазначених статей Закону встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців, дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п. 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, як, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"та Порядку № 159 право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку.

Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

ВСУ роз`яснив, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

ВСУ зауважив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення (постанова ВСУ від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було допущено повторне стягнення з відповідача грошових коштів, які вже були виплачені, не знайшли свого підтвердження, оскільки постановою Львівського апеляційного суду було стягнуто компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з січня 2008 року по серпень 2018 року станом на листопад 2019 року. Проте, в даній справі судом першої інстанції було стягнуто різницю між належною та виплаченою сумою станом на день проведення розрахунку з позивачкою.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,368, п.1.ч.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ДП «ЛДЗ «Лорта» - адвоката Талалаєвої О.Ю.- залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 16 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 грудня 2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.