ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/5835/20

провадження № 22-ц/4809/1800/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Мохонько В. В.) від 18 серпня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та обставин справи

28 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вночі 30 червня 2020 року відповідачка ОСОБА_2 зруйнувала її сарай, який позначений у технічному паспорті літерою «Г» - вбиральня. За цим фактом вона звернулася до поліції й повідомила, що її сусідка тривалий час заподіює шкоду її майну, зокрема, зруйнувала огорожу на межі та засипала рослини малини сортової.

08 липня 2020 року ОСОБА_2 продовжила руйнувати стіну сараю та паркан, які знаходяться на їх межі. У зв`язку з цим позивачка знову звернулася до поліції щодо неправомірних дій відповідачки.

Тим самим відповідачка завдала їй майнової та моральної шкоди, яка виявилася у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна, а також у зв`язку з погрозами фізичної розправи з боку відповідачки.

Позивачка просила суд зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати завдану їй майнову шкоду в натурі шляхом проведення ремонту пошкодженого майна: убиральні позначеної літерою «Г» на плані земельної ділянки в технічному паспорті від 06 жовтня 2015 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також паркану, розташованого на межі домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Крім того, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у грошовому виразі у розмірі 10000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено повністю.

Ухвалюючи рішення, суд мотивував його тим, що позивачкою не підтверджено доказами заподіяння їй шкоди з вини відповідачки. Також позивачкою не доведено факт завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідачки та не надано доказів наявності моральної шкоди.

Короткий зміст апеляційної скарги

У поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Позивачка стверджує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованими внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та неправильного дослідження та оцінки доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дослідив та не дав належної оцінки таким доказам, які надала позивачка: фотознімкам зруйнованого сараю, письмовим поясненням свідків, які підтверджують руйнування сараю ОСОБА_2 , а також довідку лікаря КНП «ЦПМСД № 2» Стогніченко В. М. від 24 вересня 2020 року № 173 про виявлені у позивачки хвороби.

Крім того, суд безпідставно вказав на ненадання позивачкою висновку експертизи так, як з огляду на зміст позовних вимог про відшкодування майнової шкоди в натурі шляхом проведення ремонту пошкоджених речей, то визначення розміру завданих збитків не є необхідним для справи.

Відзив на апеляційну скаргу

Відповідачка у встановлений судом строк не скористалася правом надати до суду відзив на апеляційну скаргу, але відсутність відзиву не перешкоджає перегляду справи (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Поданий нею з пропуском встановленого строку відзив не містив клопотання про продовження строку на подання відзиву та обґрунтування поважності пропуску встановленого судом строку на його подання, а тому суд своєю ухвалою від 20 грудня 2021 року залишив поданий відповідачкою відзив без розгляду та повернув його.

Пояснення сторін, надані в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивачка ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу та надала суду пояснення стосовно обставин справи та неправильних, на її думку, висновків місцевого суду.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу позивачки не визнала, надала усні пояснення та заперечення стосовно доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом, Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2, ОСОБА_3 від 13 листопада 2015 року, та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 47561435, виданий державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 Лященко В.Є від 13 листопада 2015 року, позивачка є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1 .

Відповідно до схематичного плану земельної ділянки технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого ОКП «Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації» від 05 жовтня 2015 року домоволодіння має: житловий будинок - літера на плані «А», прибудови літери на прані «а, а1» убиральню - літера на плані «Г», гараж - літера на плані «Д», погреби - літери на плані «Д1д» та «В», сарай літера на плані «У», гараж - літера на плані «О», вимощення - літера на плані «І», огорожа - літера на плані «N 2-4».

30 червня 2020 року об 11 год. 39 хв та 08 липня 2020 року о 13 год. 01 хв ОСОБА_1 зверталася в поліцію з повідомленнями про конфлікт з ОСОБА_4 , яка без дозволу знесла стіну та паркан.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградські області повідомило ОСОБА_1 про відсутність в даних подіях ознак кримінального правопорушення та відсутність підстав для внесення до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено право власника, права якого порушені, на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, цивільно-правова деліктна відповідальність це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Зміст положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: настання шкоди, протиправна поведінка особи, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою, зазначеною у ст. 1166 ЦК України, слід розуміти майнову шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Склад фактів, які підлягають доказуванню, визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони.

Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

Своєю чергою процесуальні обов`язки відповідача полягають у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування його обов`язку.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цій справі, яка переглядається в апеляційному порядку відсутні передбачені ст.. 82 ЦПК України підстави для звільнення від доказування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що їй було завдано шкоди саме неправомірними діями відповідача.

Так, на доведення того, що в нічний час 30 червня 2020 року та 08 липня 2020 року ОСОБА_2 самочинно знесла частину стіни сараю (убиральні) та паркан, які належать позивачці й розташовані на межі їх домоволодінь, позивачка надала до суду такі докази:

видане 30 листопада 2015 року нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом щодо спадкового майна житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачкою на вказаний об`єкт;

технічний паспорт на садибний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

талон-повідомлення єдиного обліку № 32569 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію;

лист ГУНП в Кіровоградській області щодо розгляду заяви Канцер від 27 липня 2020 року № 8821/117-20;

талон-повідомлення єдиного обліку № 34215 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію;

лист ГУНП в Кіровоградській області щодо розгляду заяви Канцер від _ липня 2020 року № 5072/117-20;

довідку про результати проведеної перевірки за повідомленням ОСОБА_1 з приводу сварки;

лист ГУНП в Кіровоградській області щодо розгляду заяви Канцер від 31 липня 2020 року № 9100/117-20;

оптичний диск з медіафайлами, які містять відеозапис розмови працівників поліції з ОСОБА_1 стосовно неправомірних дій її сусідки;

два акти обстеження домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , складені головою та секретарем квартального комітету Топор О. О. й ОСОБА_5 , відповідно, 10 вересня 2020 року;

фотографічні зображення в кількості 5 шт.

Крім того, позивачка просила суд викликати для допиту, як свідків громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , яким судові повістки не були вручені у зв`язку з відсутністю адресатів за вказаними адресами, які суду повідомила позивачка (а. с. 81).

В апеляційній скарзі позивачка вказує на те, що суд не надав належну оцінку фотографічним зображенням зруйнованого сараю (а. с. 25 27). Проте на наданих позивачкою знімках зображено лише бувші у використанні будівельні матеріали (кілька десятків цеглин, дерев`яні двері, дошка та шиферний лист) з яких не можна встановити чи були вони частиною зруйнованої, як стверджує позивачка, стіни сараю або ж убиральні чи іншого об`єкту, неможливо встановити теперішній стан цього об`єкту, можливий механізм руйнування. Надані позивачкою знімки не містять повного зображення сараю чи то убиральні, який, як стверджує позивачка, частково зруйнований відповідачкою.

Стосовно письмових показань свідків, про які позивачка вказує в апеляційній скарзі, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити таке.

По перше, за змістом статей 90, 230 233 ЦПК України показання свідки надають суду усно. Письмові пояснення осіб можуть прийматися судом до уваги як письмові докази лише у разі об`єктивної неможливості допиту свідків.

По друге, суд першої інстанції вживав заходів щодо виклику для допиту заявлених позивачкою свідків, але з`ясувалося, що за вказаними позивачкою у заяві про виклик свідків адресами вони відсутні.

Крім того, у справі є письмові акти від 10 вересня 2020 року, складені головою квартального комітету № 5 Топор та секретарем квартального комітету Труга (а. с. 23, 24).

Один з цих актів (а. с. 24) є неналежним доказом так, як стосується стану межі між домоволодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а не межі домоволодінь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . До того ж ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не являються учасниками цієї справи, а тому наведена у вказаному акті інформація не стосується предмета доказування.

Другий зі складених представниками квартального комітету акт від 10 вересня 2020 року (а. с. 23) містить інформацію про те, що ОСОБА_2 повністю зруйнувала стіну сараю у домоволодінні ОСОБА_1 та засипала рослини малини, пошкодила межовий стовп та паркан, захопивши землю позивачки.

Проте, вказаний акт складений більш ніж через місяць після описуваних позивачкою подій 30 червня 2020 року та 15 липня 2020 троку. При цьому в акті не вказано на підставі чого члени комісії встановили, що споруда сараю частково зруйнована саме ОСОБА_2 , коли було задано шкоди майну позивачки. Крім того, в акті не описано детально, які саме пошкодження паркану виявила комісія.

З пояснень, які надала позивачка у судовому засіданні вбачається, що представникам квартального комітету це відомо з її слів і вони не були очевидцями здійснення відповідачкою протиправних дій. З огляду на це, вказаний цей акт не можна вважати достовірним та достатнім доказом обставин, якими позивачка обґрунтовує свій позов.

Інші докази по справі, зокрема письмові, а саме: листи ГУНП в Кіровоградській області, талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, а також електронні докази, а саме: оптичний диск, який містять відеозаписи розмови працівників поліції з ОСОБА_1 стосовно неправомірних дій її сусідки, не містять достовірної інформації, яка б об`єктивно підтверджувала факти пошкодження відповідачкою ОСОБА_2 майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

До того ж подані позивачкою електронні докази в копіях, які не засвідчені відповідно до ст. 100 ЦПК України.

У апеляційній скарзі позивачка вказує на безпідставність, як на її думку, висновку суду про необхідність здобуття такого доказу, як висновок експерта для встановлення обставини, які мають значення для справи.

Проте колегія суддів апеляційного вважає, що аргумент місцевого суду про необхідність висновку експерта є доречним, з огляду на обставини справи.

Так, в позовній заяві позивачка посилалася на те, що відповідачка зруйнувала частину стіни однієї з її господарських будівель (чи то сараю, чи то убиральні, з цього питання позивачка чітко не визначилася), а також огорожу між їхніми домоволодіннями.

ОСОБА_2 не визнала ці обставини, натомість вона вказала, що відбулося часткове саморуйнування стіни сараю у садибі позивачки.

Тож стосовно цієї обставини між сторонами є спір.

Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 розділу ІІ «Інженерно-технічні експертизи» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, основними завданнями будівельно-технічної експертизи, зокрема, є визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів, а згідно з підпунктом 5.1.1. до вирішуваних експертизою питань належить, зокрема: Який технічний стан (ступінь фізичного зношення) об`єкта нерухомого майна (будівлі, споруди тощо)? Чи є об`єкт нерухомого майна (будівля, споруда) аварійним? Які пошкодження об`єкта (будівлі, квартири, приміщення, оздоблення тощо) виникли внаслідок залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу, просідання ґрунту на підроблюваних територіях тощо? Яка технічна причина пошкоджень та руйнувань об`єкта нерухомого майна (елементів, конструкцій, інженерних мереж тощо)? Яке функціональне призначення приміщень?

Відповіді експерта на ці питання дали б можливість ідентифікувати споруди, стосовно пошкодження яких виник спір, визначити характер таких пошкодження, механізм їх утворення та обсяг, теперішній технічний стан об`єктів, обсяг робіт по їх відновленню.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений за його замовленням, а згідно з ч. 1 ст. 103 Кодексу суд призначає експертизу за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

Тож у цій справі, за відсутності інших доказів пошкодження належного позивачці майна (господарської будівлі та огорожі), без висновків експертів неможливо встановити механізм (технічну причину) та обсяг пошкодження її майна, а також перелік робіт по його відновленню.

Без встановлення цих обставин виконання можливого рішення суду про відшкодування завданої майнової шкоди в натурі, шляхом зобов`язання винної особи полагодити пошкоджену річ, було б ускладненим через неконкретність обсягу відновлювальних робіт.

Таким чином, суд першої інстанції дав правильну оцінку доказам у справи та дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка не довела належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факти заподіяння їй майнової школи неправомірними діями відповідачки.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає:

у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачка обґрунтовувала моральну шкоду тим, що внаслідок пошкодження відповідачкою її майна вона зазнала душевних страждань, а також через погрози з погрози фізичною розправою.

Суд першої інстанції на підставі належної оцінки наявних у справі доказів зробив правильний висновок про недоведеність обставин, якими обґрунтовано позов про відшкодування моральної шкоди так, як наведені позивачкою підстави позову в цій частині є недоведеними.

Не заслуговує на увагу аргумент позивачки про не дослідження місцевим судом медичної довідки № 173 від 24 вересня 2020 року, виданої лікарем КНП «ЦПМСД №2» Амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №5 ОСОБА_9 , про наявність позивачки діагностованих захворювань: «Саркома м`яких тканин правого стегна, метостаза першого позвонка, Лімфостаз правої кінцівки, Кардіостеноз», оскільки не встановлений причинно-наслідковий зв`язок між вказаними захворюваннями та описаними позивачкою обставинами, а також, як вже суд вказав вище, відсутні докази вчинення відповідачкою протиправних дій стосовно позивачки та її майна.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке не підлягає зміні чи скасуванню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивачки не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства перевірив їх доводи сторін, дослідив надані ними докази, встановив фактичні обставини справи відповідно до наданих доказів, правильно визначив правові норми, що підлягають застосуванню до спірних, вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 серпня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 січня 2022 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко