КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року (суддя Бусик О.Л.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

у травні 2020р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007р. у розмірі 190 602,58 євро та судовий збір.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 27 липня 2007 року з ОСОБА_3 був укладений договір №К2UVGA00000011, на підставі якого позичальник отримав кредит у сумі 230 326 євро зі сплатою 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 24 липня 2014 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник помер.

Позивач стверджував, що 4 квітня 2018 року направив претензію кредитора до Другої київської державної нотаріальної контори, від якої 26 жовтня 2018 року отримав відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлого ОСОБА_3 є відповідач.

Позивач посилався на те, що 9 жовтня 2019 року направив ОСОБА_1 лист-претензію, згідно з яким пред`явив свої вимоги, однак будь-яких дій від відповідача виконано не було.

Позивач зазначав, що станом на дату смерті позичальника його заборгованість перед банком по кредитному договору становила 257 787,36грн, яка складалася з 190 602,58 євро заборгованості за кредитом, 37 445,20 євро заборгованості за відсотками, 11 712,15 євро заборгованості з комісії та 18 027,43 євро заборгованості з пені. Однак, банк на свій розсуд вимагає повернення тільки 190 602,58 євро заборгованості за кредитом.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи,

оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення банку, як кредитору, про смерть ОСОБА_3 25 травня 2010р., а подання ОСОБА_2 25 травня 2010 року до банку заяви про виплату страхового відшкодування не може вважатися повідомленням кредитора про смерть позичальника, так як у даних правовідносинах банк виступав, як страховий агент, прийнявши заяву та передавши її для подальшого розгляду до ТОВ «СК «Кредо». Банк не перевіряє відповідність наданих до заяви документів, а лише здійснює прийняття та відправлення кореспонденції.

Позивач стверджує, що фактично інформацію про смерть позичальника було внесено до клієнтської бази 25 жовтня 2010р., що підтверджується витягом з програмних комплексів банку, а 27 січня 2011 року банк направив претензію кредитора до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори, яку повернуто для подання за належністю по територіальності до Другої київської державної нотаріальної контори. 12 липня 2012 року банк направив претензію кредитора до Другої київської державної нотаріальної контори, на яку отримав повідомлення про заведення спадкової справи 24 липня 2012 року № 531/2012 та про те, що спадкоємці до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Позивач вважає, що звернувшись у межах шестимісячного строку з дня внесення інформації про смерть особи до програмних комплексів банку, АТ КБ «ПриватБанк» виконав вимоги щодо повідомлення спадкоємців про кредиторські вимоги шляхом повідомлення нотаріуса. Крім того, на час прийняття нотаріусом заяви кредитора про вимоги до спадкоємців, коло спадкоємців встановлено не було, що підтверджується відповіддю нотаріальної контори, наявною у матеріалах справи.

Позивач стверджує, що дізнався про спадкоємців ОСОБА_3 26 жовтня 2018 року з відповіді Другої київської державної нотаріальної контори від 7 серпня 2018 року, а відповідно до положень ст. 1281 ЦК України кредитор має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що зазначена норма не встановлює певного порядку пред`явлення таких вимог і має на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, тому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Позивач стверджує, що банку не було відомо про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, отримання інформації щодо спадкоємців та повідомлення спадкоємців про наявність вимог кредитора через нотаріуса збігаються у часі, а тому шестимісячний строк, передбачений ст. 1281 ЦК України, банком не пропущено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_2 направила до Київського апеляційного суду клопотання про розгляд справи у її відсутність (с.с.248).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Гордієнко В.А., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача - адвоката Крупського В.В., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 липня 2007 року між АТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № К2UVGA00000011, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 230 236 євро

строком до 24 липня 2014 року та зобов`язався сплачувати за користування кредитом 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Згідно відмітки на копії свідоцтва про смерть, яка надана суду першої інстанції позивачем, банк отримав копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вх. № 6021/2.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 22 травня 2010 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становила 257 787,36 євро та складалася із заборгованості за кредитом у сумі 190 602,58 євро, заборгованості за процентами у сумі 37 445,20 євро, заборгованості за комісією у сумі 11 712,15 євро та заборгованості за пенею у сумі 18 027,43 євро.

15 лютого 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора у порядку ст. 1281 ЦК України до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори, в якій просило повідомити спадкоємців ОСОБА_3 про наявність заборгованості померлого перед банком у розмірі 255 744,56 євро та 11 976грн станом на 27 січня 2011 року.

Листом завідувача Сімнадцятої київської нотаріальної контори від 22 лютого 2011 року претензія кредитора була повернута банку для направлення за належністю по територіальності в Другу київську державну нотаріальну контору.

18 липня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора до Другої київської державної нотаріальної контори, в якій просило повідомити спадкоємців ОСОБА_3 про наявність заборгованості померлого перед банком у розмірі 256 372,01 євро станом на 12 липня 2012 року.

За повідомленням державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В. від 24 липня 2012 року на підставі претензії кредитора нотаріальною конторою 24 липня 2012 року заведена спадкова справа № 531/2012 до майна ОСОБА_3 та повідомлено, що спадкоємці ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 27 травня 2015 року 4 квітня 2014 року Другою державної нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 254/2014 до майна ОСОБА_3

13 червня 2015 року спадкоємцю ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину на автомобіль.

Під час судового розгляду було встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що про смерть позичальника банк дізнався 25 травня 2010 року, однак претензію кредитора направив до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори 14 лютого 2011 року, а відтак в силу приписів ч. 4 ст. 1281 ЦК України втратив право вимоги до спадкоємців.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному

визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина перша статті 608 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що на день смерті ОСОБА_3 кредитна заборгованість ним сплачена не була.

Під час судового розгляду розмір кредитної заборгованості, зазначений позивачем, відповідачем не оспорювався.

Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Частинами 1 та 2 статті 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовідносини сторін регулюються нормами ЦК України, редакція яких діяла на час його смерті, тобто відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1281 ЦК України (тут і далі по тексту - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою статті 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги (частина четверта статті 1281 ЦК України).

Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Отже, відповідно до положень статті 1281 ЦК України, редакція якої діяла на час відкриття спадщини, кредитор повинен був пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги.

Враховуючи, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог до кредиторів, тому пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса, адже Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус приймає претензії кредиторів (постанови Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 311/1811/16-ц (провадження № 61-33559св18), від 16 грудня 2020 року у справі № 916/2437/17).

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_2 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину на автомобіль.

Вказані обставини не заперечувалися учасниками справи, тому згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Наданими суду доказами підтверджено, що 26 липня 2007 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_3 був укладений договір особистого страхування № K2UVLK00000030, у якому страховим агентом та вигодонабувачем виступав ПриватБанк.

25 травня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із смертю ОСОБА_3 та надала копію свідоцтва про смерть останнього.

Отримання банком копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 підтверджується відміткою на копії про його реєстрацію 25 травня 2010 року, вх. № 6021/2.

Отже, банку було або могло бути відомо про смерть боржника з 25 травня 2010 року.

Порядком про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій

формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 15 лютого 2011 року направило претензію кредитора у порядку ст. 1281 ЦК України до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори, в якій просило повідомити спадкоємців ОСОБА_3 про наявність заборгованості померлого перед банком у розмірі 255 744,56 євро та 11 976грн станом на 27 січня 2011 року.

Листом завідувача Сімнадцятої київської нотаріальної контори від 22 лютого 2011 року претензія кредитора була повернута банку для направлення за належністю по територіальності в Другу київську державну нотаріальну контору.

До Другої київської державної нотаріальної контори ПАТ КБ «ПриватБанк» направило претензію кредитора тільки 18 липня 2012 року.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск ПАТ КБ «ПриватБанк» строку звернення з вимогою до спадкоємця ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що про смерть боржника банк дізнався тільки 25 листопада 2010 року, коли йому була надана копія свідоцтва про смерть, та у визначений законом строк 15 лютого 2011 року направив до Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємця боржника, колегія суддів вважає безпідставними та недоведеними, так як банком не надано доказів, що спадкоємці боржника надали банку копію свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наявна у банку копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , як вже зазначалося вище, містить відмітку банку про її реєстрацію 25 травня 2010 року.

Та обставина, що у клієнтській базі банку вказана копія була зареєстрована 25 листопада 2010 року, не спростовує того факту, що копія свідоцтва про смерть була надана банку ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак банку було відомо або могло бути відомо (як зазначено у ст. 1281 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), про смерть боржника.

Крім того, сам факт направлення вимоги кредитора до нотаріальної контори, яка прийнята не була у зв`язку із порушенням правил територіальності, не може свідчити про пред`явлення банком у визначений законом спосіб претензії кредитора до спадкоємця. При цьому до Другої київської державної нотаріальної контори, тобто за місцем відкриття спадщини, банк направив претензію кредитора тільки 18 липня 2012 року, не дивлячись на отримання листа Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори.

Посилання у апеляційній скарзі на норми ст. 1281 ЦК України, у редакції чинній на час розгляду справи судом, є неправомірним, так як на час відкриття спадщини та виникнення спірних правовідносин вказана норма не діяла, а містила іншу редакцію, про що було зазначено вище.

Твердження у апеляційній скарзі, що на час звернення до нотаріуса із вимогою кредитора про коло спадкоємців відомо не було і тільки у травні 2018 року банку стало відомо про заведення спадкової справи та отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на автомобіль, правового значення для вирішення даного спору не має, так як банк зобов`язаний був пред`явити вимоги до спадкоємця протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, або протягом одного року від настання строку вимоги ( 24 липня 2014 року).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Та обставина, що суд першої інстанції посилався у рішенні на норми статті 1281 ЦК України у редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018, є помилковим, однак це не вплинуло на правильність вирішення спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги під час апеляційного перегляду не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк