Дата документу 21.09.2021 Справа № 2-1991/00
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-1991/00 Головуючий у 1 інстанції Фетісов М.В.
Провадження №22ц/807/3059/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2021 року про повернення заявнику клопотання про зняття арешту,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про зняття арешту.

В клопотання заявником зазначено, що в провадженні суду знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу та моральної шкоди. За наслідками розгляду вказаної справи, 20 листопада 200 року судом ухвалено рішення, та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1482 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Під час розгляду справи, в якості забезпечення позову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Так, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна зареєстровано: обтяження за № 2111634 та накладено арешт на підставі Ухвали 17 від 22 вересня 1999 року на квартиру АДРЕСА_1 та обтяження № 2111939 та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вказані арешти вважає такими, що не відповідали нормам чинного законодавства та повинні бути скасовані, оскільки на час прийняття вказаної Ухвали квартира АДРЕСА_1 відносилася до комунальної власності і не належала Відповідачу, що свідчить про відсутність майна, яке підлягало арешту. Вказана квартира перейшла у приватну власність Заявнику - ОСОБА_1 під час приватизації державного житла, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло № НОМЕР_1 , видане згідно з Розпорядженням 02.09.2003 року Ленінської районної адміністрації.

Про наявність арешту на вказану квартиру ОСОБА_1 стало відомо під час наміру здійснити її відчуження з відповіді Вознесенівського ВДВС в м. Запоріжжя.

ОСОБА_1 також зазначив, що з часу вступу рішення у законну силу Позивач не зверталася до виконавчої служби про відкриття примусового виконання рішення, що потверджується листом Вознесенівського відділення державної виконавчої служби у м. Запоріжжя від 02 червня 2021 року.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просив суд задовольнити його клопотання про зняття арешту в порядку ст. 158 ЦПК України та постановити ухвалу, якою скасувати заходи забезпечення позову та зняти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2021 року клопотання ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_4 в особі адвоката Гладкого В.К. про зняття арешту повернуто без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Натомість, ОСОБА_1 не є учасником справи, в якій було забезпечено позов шляхом накладення арешту. При цьому, приписами с. 158 ЦПК України не передбачені дії суду після отримання клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке подано особою, яка не є учасником справи. Разом з тим, згідно ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку про необхідність застосування до вказаного клопотання приписи п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, відповідно до яких заява повертається, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до норм ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. При цьому, нормами діючого законодавства не передбачено відмова суду у залученні до розгляду будь-якого клопотання, яке подається правонаступником, що і є порушенням судом норм процесуального законодавства, а саме, ст. 55 ЦПК України.

Крім того, судом порушені норми ч. 2 СТ. 158 ЦПК України, якими передбачено, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядаються у судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. Проте, клопотання ОСОБА_1 в судовому засіданні не розглядалося, що є порушенням норм процесуального законодавства.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просив скасувати Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 12 серпня 2021 року та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходилась цивільна справа № 2-1991/200 (№ 2-317/2000) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу.

З довідки В.о. голови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року, вбачається, що вищевказана справа була знищена у зв`язку із закінченням терміну зберігання, відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання (а.с. 17).

З рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2000 року, яке зберігається в архіві Ленінського районного суду м. Запоріжжя вбачається, що у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики та моральної шкоди відмовлено (а.с. 18).

Ухвалою Запорізького обласного суду від 28 березня 2000 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2000 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 19-23).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2000 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1482 грн. заборгованості, 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 74,95 грн. по сплаті держмита, а всього 1856,95 грн. (а.с. 24).

Постановою Запорізького обласного суду від 20 лютого 2010 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2000 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 300 грн. моральної шкоди скасовано, та постановлено рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині (а.с. 25).

Вбачається також, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 1999 року накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21011 д.н. НОМЕР_2 , 1981 р.в. та автомобіль «Опель-Аскона» д.н. НОМЕР_3 , 1896 р.в., які зареєстровані на ім`я ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 226).

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2002 року знято арешт з автомобіля ВАЗ 21011 д.н. НОМЕР_2 , 1981 р.в., який зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 28).

З копії довідки Запорізького міського відділу РАЦС про смерть, вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

З копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 (а.с. 8).

З копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 02 вересня 2003 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 11).

З відомостей про державну реєстрацію обтяжень вбачається, що кв. АДРЕСА_1 , знаходиться під арештом. Підстава обтяження: лист, 1108, 23.07.1999 Друга запорізька нотконтора, ухвала Лен.суду; Суб`єкт обтяження: Трухманов О.Г. (а.с. 5-6).

З копії листа Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02 червня 2021 року, вбачається, що арешти квартири АДРЕСА_1 виникли не на підставі постанов державної виконавчої служби. А на підставі ухвали суду (а.с. 9-10).

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із клопотання про зняття арешту в порядку ст. 158 ЦПК України, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , а отже, накладений з метою забезпечення позову арешт на цю квартиру порушує його права.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

За загальним правилом заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

При цьому із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні в справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року в справі № 607/15533/17 та у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року (справа № 757/9023/18, провадження № 61-14051св19).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не є учасником справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, а відтак і не має права звертатись до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту.

У пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Наведене узгоджується з правовою позицію, викладеною у постанові від 06 травня 2020 року (справа № 756/8156/18, провадження № 61-48774ск18).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки вказане клопотання підписане особою, яка не є учасником справи, тобто не має права його підписувати, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми статті 185 ЦПК України.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм ст. 55 ЦПК України, не заслуговують на увагу, та спростовуються вищенаведеним.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм ст. 158 ЦПК України, в частині не розгляду його клопотання в судовому засіданні, як це передбачено частиною 2, також не заслуговують на увагу, оскільки клопотання судом не прийнято, та відповідно не розглядалося.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 червня 2021 року по цій справі -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 вересня 2021 року.

Головуючий:

Судді: