Номер провадження: 22-ц/813/6373/21
Номер справи місцевого суду: 509/5925/20
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестмент Корпорейшн»,

відповідач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда Ірина Володимирівна,

третя особа приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій Андрій Вікторович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2020 року у складі судді Бочарова А.І.,

в с т а н о в и в:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 , ТОВ «Інвестмент Корпорейшн», АТ «Райффайзен Банк Аваль» треті особи - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Горда І.В., приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області - Мазаратій А.В. про скасування записів про державну реєстрацію прав

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої вона просить суд в якості забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарчими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №37 та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:006:0058, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 237 до набрання законної сили рішення суду но суті спору.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2020 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 та членів її родини і перешкоджання їм у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №37 та вчиняти дії, щодо вселення, постанову на реєстраційний облік будь-яких інших осіб за адресою спірного будинку, здачу його в оренду, лізинг до набрання законної сили рішення суду по суті спору.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просить її скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваній ухвалі взагалі не зазначено, яким чином забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_2 вселятись самому та вселяти інших осіб до спірного будинку, укладати договори оренди, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про скасування запису про право власності, як саме така заборона може ускладнити; виконання рішення, тощо. Позивач, в обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову, зазначає що виконання судового рішення може ускладнити чи унеможливити лише відчуження спірної земельної ділянки та житлового будинку.

Позивач, відповідачі та треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Горда І.В., приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мазаратій А.В. в судове засідання 21.12.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи Осипенко І.В., дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Види забезпечення позову, які може вжити суд, передбачені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно якої позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, а також забороною вчиняти певні дії, в тому числі іншим особам. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю.

Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективний захист її прав.

Метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку інших учасників з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. ст. 11,12,81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права відповідача, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Як убачається з матеріалів справи позивачем заявлено позов про скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав здійснених на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за ОСОБА_2 .

В заяві про забезпечення позову позивач послався на можливістю відповідача на відчуження спірного майна на користь третіх осіб та доцільністю тимчасового обмеження титульного власника у розпорядженні спірним майном, так як відчуження такого майна на користь інших осіб може призвести до істотного ускладнення розгляду справи та неможливості захисту права позивача у обраний ним спосіб, ускладнить, а у деяких випадках унеможливить виконання можливого рішення у справі про задоволення позову.

Апеляційний суд враховуючи відомості про приналежність майна та підстави його набуття, виходячи з необхідності збереження балансу між обмеженням прав власника такого майна та доцільністю тимчасового його обтяження для забезпечення виконання можливого рішення суду про задоволення вимог позову, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову.

Матеріали справи свідчать, що застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення позову відповідає також вимогам співмірності, а невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити виконання у подальшому рішення суду у разі задоволення позову, а також ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що в даному випадку відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд вирішив лише процедурне питання про забезпечення позовних вимог, не позбавляючи апелянта права власності на належне йому нерухоме майно.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Проаналізувавши всі викладені вище обставини у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, а також те, що інші доводи апеляційної скарги, виходячи з конкретних обставин по справі, також не є підставою для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в силу положень ст. 375 ЦПК України підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 20.01.2022.

Головуючий:

Судді: