Справа № 156/74/20 Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О.
Провадження № 22-ц/802/330/21 Категорія: 60 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 30 листопада 2020 року та додаткове рішення у цій справі від 30 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Грядівської сільської ради, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , яку він доглядав до дня смерті, здійснив її поховання та оплатив всі витрати, пов`язані з похованням.

Позивач вказував, що після смерті матері відкрилась спадщина на належні їй земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :12:000:0217 площею 1,52 га і кадастровий номер :12:000:0218 площею 1,52 га, які розташовані на території Грядівської сільської ради. Вказані земельні ділянки використовуються селянським фермерським господарством ОСОБА_7 на підставі договорів оренди. Заповіту за життя ОСОБА_6 не залишила. Позивач вказував, що ніхто із спадкоємців відповідно до ст. 1270 ЦК України заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав. Зазначив, що у встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті матері він не заявив про прийняття спадщини, оскільки помилково вважав, що фактично прийняв спадщину, так як доглядав її до смерті, а при житті вона подарувала йому належні їй будинок, що по АДРЕСА_1 , в якому проживала до смерті, та земельні ділянки. Після смерті матері він звернувся до Грядівської сільської ради для оформлення документів на зазначені земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, однак у сільській раді йому порадили звернутися до них після спливу шести місяців з дня смерті матері.

Позивач також зазначав, що у грудні 2019 року він звернувся до Грядівської сільської ради для оформлення документів на земельні ділянки, однак у сільській раді йому повідомили про необхідність звернутися до Іваничівської держнотконтори. В Іваничівській державній нотаріальній конторі йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, так як він пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини на земельні ділянки.

Враховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк два місяці, для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За заявою позивача, який ознайомився з матеріалами спадкової справи, ухвалою суду від 01 вересня 2020 року в даній справі замінено неналежного відповідача Грядівську сільську раду на належних відповідачів - внуків померлої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 30 грудня 2020 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 3 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись із даним рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив дійсних причин пропуску ним встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері та не надав належної оцінки їх поважності. Так, суд не звернув уваги на те, що причиною пропуску вказаного строку була помилка, спричинена неправильним орієнтуванням посадовою особою сільської ради щодо порядку прийняття спадщини. Крім того вважає, що суд безпідставно стягнув з нього на користь відповідачів завищений розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки останні не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення таких витрат та не довели їх розмір.

Доводи відзиву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зводяться до того, що апеляційна скарга є безпідставною, наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Просять рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , вважаючи рішення суду законним, обгрунтованим та по суті справедливим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідачів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Згідно з положеннями частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , і після її смерті відкрилась спадщина (а.с.67). ОСОБА_6 за життя заповіту не залишила, а тому спадщина після її смерті відкрилась за законом.

З копії спадкової справи померлої ОСОБА_6 № 337/2019 вбачається, що відповідач ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , подавши 29 листопада 2019 року у встановлений законодавством строк заяву про прийняття спадщини до Іваничівської державної нотаріальної контори.

27 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до Іваничівської державної нотаріальної контори заяву, в якій зазначив, що у зв`язку з тим, що пізно звернувся до нотаріуса за оформленням документу на пай, просить ні на кого не оформляти документи на пай до рішення суду, у зв`язку з тим, що подає позов у суд.

Як вбачається з довідки Грядівської сільської ради від 04 грудня 2019 року № 1327, після смерті баби ОСОБА_6 її спадкоємцем є внук ОСОБА_5 , який постійно зареєстрований по АДРЕСА_1 . Спадкодавець також проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Пережилого подружжя немає. Заповіт від імені ОСОБА_6 виконкомом Грядівської сільської ради не посвідчувався (а.с.51).

В суді відповідачі ствердили, що не позивач, а вони здійснили поховання ОСОБА_6 , про що надали наявні у них документи - довідку про причину смерті № 43 від 31 травня 2019 року, накладну № 20 від 31 травня 2019 року про придбання ритуальних речей для здійснення поховання (а.с.82).

Згідно з копіями державних актів на право власності на земельні ділянки померлій ОСОБА_6 належали земельні ділянки площею 1,52 га та 1,52 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області. (а.с.8-9).

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 подарувала житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку (а.с.11-12). Також нею позивачу подаровано земельні ділянки площею 0,2166 га, кадастровий номер :01:003:0134, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:003:0135 та площею 0,1 га, кадастровий номер :01:002:0182, які розташовані в с. Гряди Іваничівського району Волинської області (а.с.11-14).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є внуками померлої спадкодавиці та дітьми її раніше померлого сина, тобто є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 на підставі ст.1266 ЦК, а саме - за правом представлення. Вони прийняли спадщину після її смерті, оскільки ОСОБА_4 у встановлені законодавством строки подав до Іваничівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а ОСОБА_5 постійно проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, а тому згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовував тим, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини ним було пропущено з поважних причин - внаслідок помилки щодо строків звернення до нотаріуса.

Відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

До такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно із вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини із пропуском встановленого законом шестимісячного строку, та не довів належними і допустимими доказами, що цей строк ним було пропущено з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

В матеріалах справи відсутні докази, а позивачем не доведено, що в межах строку, наданого цивільним законом, він вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України. При цьому причини, на які посилається позивач, не є поважними та такими, що перешкодили йому подати заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк та не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Доводи апеляційної скарги, які є подібними доводам позовної заяви, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів вважає правильним та таким, що узгоджується із нормами процесуального права ухвалене судом першої інстанції додаткове рішення, яким проведено розподіл судових витрат та стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 3 000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки понесення таких витрат відповідачами підтверджується відповідним розрахунком, квитанціями до прибуткового касового ордера б/н від 11 вересня та 30 листопада 2020 року, а також актом виконаних робіт від 30 листопада 2020 року згідно з договорами про надання правничої допомоги від 11 вересня 2020 року. Розмір витрат, на думку суду апеляційної інстанції є співмірним із обсягом виконаної роботи та часом, витраченим для надання послуг з правничої допомоги, а також із значенням справи для сторони, що відповідає вимогам ст. ст. 137, 141 ЦПК України, а тому підстав для їх зменшення суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги і в цій частині не знайшли свого підтвердження, а тому не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, рішення суду та додаткове рішення цього ж суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни немає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 30 листопада 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 грудня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: