ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2361/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1932/21 Категорія: 304090000 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулось до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 12 травня 2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» разом з Умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви.

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

Водночас ОСОБА_1 порушив зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 20.07.2021 року має заборгованість в розмірі 38 940,98 грн, яка складається з наступного: 24 987,50 грн заборгованість за кредитом; 13 953,48 грн заборгованість по відсоткам.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «А-Банк».

З таких підстав позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 травня 2019 року у розмірі 38 940,98 грн станом на 20.07.2021 року та судові витрати у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2021 року позов АТ «А-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А -Банк» заборгованість по договору б/н про надання банківських послуг від 12 травня 2019 року в розмірі 24 987,50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А Банк» судові витрати , що складаються із судового збору в сумі 2 270 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України , за змістом якої , якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тому позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

Відмовляючи у вимогах банку в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, то судом враховано, що заява позичальника від 12.05.2019 року не містить умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту. До того ж надані позивачем до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» не містять підпису позичальника.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, вважаючи його ухваленим з недотриманням норм матеріального права, позивач АТ «А-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що відсутність підпису позичальника на Умовах і правилах надання банківських послуг та тарифах не свідчить , що сторони не уклали договір. Крім того, відповідач підтвердив під підпис факт ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладених на сайті банку. Із розрахунку заборгованості, вбачається, що боржник користувався кредитом, тому був ознайомлений із Умовами і правилами надання банківських послуг і погодився із ними, оскільки даний кредитний договір є договором ОФЕРТИ.

Банком, станом на час укладення договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору.

Також вказує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Тобто, навіть якщо врахувати думку суду першої інстанції (хоча банк з нею не погоджується) щодо не підписання позичальником тарифів та Умов і правил, позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, - фактичне прийняття пропозиції до укладення договору дією) і вже повинен сплачувати проценту ставку.

Крім того, посилання суду на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зазначає, що суд необґрунтовано відмовив в стягненні процентів , оскільки в справі № 342/180/17 розглядався випадок , коли тарифи банку не було підписано боржником. В даному випадку до матеріалів додано не тільки Тарифи із сайту банку, а паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування , строки, процентна ставка та багато іншого. Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим іденфікатором. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі 3 524/5556/19. Однак судом цю позиціє не було взято до уваги.

Щодо сумніву суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необгрунтованими, однак на підтвердження вірності розрахунку банк надає банківську виписку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Зі змісту анкети-заяви вбачається, що відповідач вказав персональні дані, контакту інформацію, а також зазначив інші відомості, що характеризують його особу.

ОСОБА_1 також погодився, що дана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами , правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

До позовної заяви позивач додав копії Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку та Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна».

До анкети-заяви банк також додав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені права та обов`язки клієнта, права та обов`язки банку, умови кредитування та інше.

Відповідно до наданих банком розрахунків заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 20.07.2021 року, складає 24 987,50 грн заборгованість за кредитом; 13 953,48 грн заборгованість по відсоткам.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема комісія та пеня і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, яку суд першої інстанції вірно застосував.

Що стосується паспорту споживчого кредитування, який, як зазначає позивач, не був прийнятий до уваги судом першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачаєься із матеріалів справи АТ «А-Банк» не надало суду жодного доказу щодо типу виданої ОСОБА_1 кредитної картки, здійснивши нарахування процентів, які виходячи зі ставки, зазначеної в розрахунку заборгованості становили 46,8 % (поточна процентна ставка) та 93,59% (прострочена процентна ставка).

Разом з тим, у доданому до позовної заяви Паспорті споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 простим електронним підписом, наявні два види процентних ставок та два варіанти нарахування штрафів, порядок нарахування та розмір яких не є тотожними. Зокрема, в паспорті зазначені процентні ставки 3,9 в місяць (46,8% річних), 3,7 % в місяць (44,4% річних) «Універсальна GOLD», прострочена процентна ставка 7,8%, 7,4% «Універсальна GOLD» . При цьому, 93,59% прострочена процентна ставка в паспорті взагалі відсутня.

Разом з тим, підписаний ОСОБА_1 12.05.2019 року Паспорт споживчого кредиту є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку 1 до ЗУ «Про споживче кредитування».

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Стаття 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).

Частиною 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку (п. 12).

Отже, зважаючи на наявність підписаного 12.05.2019 року Паспорту споживчого кредиту, який відповідає формі та змісту, визначеного для нього Додатком 1 ЗУ «Про споживче кредитування», АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 мали намір укласти договір споживчого кредитування.

Вказане підтверджується і змістом самого Паспорту споживчого кредиту, де зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 01.01.2019 року, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Тобто, зазначена в цьому Паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною тимчасово, а саме до 01.01.2019 року, при тому, що анкету-заяву відповідачем підписано 12 травня 2019 року .

У паспорті також зазначено, що реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишиться дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Крім того встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, анкета-заява взагалі не містить домовленості про вид кредитної картки, сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на Паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Враховуючи, що Паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана ОСОБА_1 до укладення кредитного договору та була актуальною лише до 01.01.2019 року, й матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновків суду першої інстанції не спростовує.

Також Банком не надано будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних обставин.

Отже, посилання в апеляційній скарзі на Паспорт споживчого кредиту, який за доводами банку містить основні умови кредитування не можуть бути підставою для задоволення позову в частині нарахованих процентів.

Щодо стягнення тіла кредиту, то в цій частині рішення суду учасниками справи не оскаржувалось, а тому і перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає.

Банк в апеляційний скарзі вказував щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то на підтвердження вірності розрахунку банк надав до апеляційної скарги виписку по картковому рахунку.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 367 ЦПК України).

Банк не зазначив жодної виняткової обставини, які б перешкоджали йому подати вказані докази до суду першої інстанції, а тому колегія суддів не бере його до уваги.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи подана банком з порушенням норм процесуального права, а тому не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, як доказ.

Так, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до статті 81 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що Банк не довів належними та допустимими доказами наявності у відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками згідно анкети-заяви від 12 травня 2019 року.

Посилання АТ «А-Банк» на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, судом першої інстанції надано оцінку Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», що був наданий позивачем.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом в інших справах, зокрема, щодо використання електронного підпису, є безпідставними, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 05 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді