МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/1832/19
Провадження № 22-ц/812/466/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі - позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів ОСОБА_2 ,

представника відповідача Сафронова Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ІЯ» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Фермерського господарства "ІЯ" та ОСОБА_4 , ДТВ «СТ «Домінанта», третя особа Моторно транспортне страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили стягнути з Фермерського господарства «ІЯ» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2017 року, в загальному розмірі 147 812 грн 48 коп., яка складається із вартості матеріальних збитків у розмірі 145 012 грн 48 коп. та 2 800 грн 00 коп. витрат на проведення експертного дослідження та суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; стягнути з Фермерського господарства «ІЯ» на користь ОСОБА_1 , суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову зазначали, що 11.08.2017 року, о 19 год. 40 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , на а/д. Миколаїв Снігурівка, біля с. Калинівка Вітовського району Миколаївської області, не впоравшись з керуванням здійснив зіткнення з автомобілем марки МІТСУБІСІ ХАРИЗМА, номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , автомобілем марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 , та автобусом марки ЛАЗ-669Р, номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6 , які перебували в нерухомому стані.

В результаті ДТП вищевказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а пасажир автомобіля МІТСУБІСІ ХАРИЗМА, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження.

Автомобіль ОСОБА_3 марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 в результаті ДТП отримав пошкодження. Незалежним експертом було проведено огляд транспортного засобу та складено відповідний звіт, у висновку якого встановлено, що вартість матеріальних збитків, нанесений внаслідок ДТП власнику автомобіля «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 складає 145012 грн. 48 коп. Вартість проведених експертних послуг склала 2800 грн 00 коп.

Відповідно до технічного паспорту власником транспортного засобу «МАЗ» НОМЕР_1 є Фермерське господарство «ІЯ». Згідно інформації наявної в матеріалах справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , а саме довідки ФГ «ІЯ», останній є водієм вказаного підприємства та під час вчинення ДТП офіційно працював на ньому, та, керуючи зазначеним транспортним засобом, виконував свої трудові обов`язки.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 є винним у вчиненні вказаної ДТП та вчинив його, виконуючи службові обов`язки, то відповідно до положень ст. 1172 ЦК України, шкоду заподіяну в результаті такого ДТП має відшкодовувати роботодавець, а саме - Фермерське господарство «ІЯ».

Виходячи з того, що до теперішнього часу грошове зобов`язання ФГ «ІЯ» щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_3 (як власнику транспортного засобу марки «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_3 ) в результаті ДТП, що мало місце 11.08.2017 року, не виконане, (в добровільному, позасудовому порядку), а також не компенсовані витрати пов`язані із проведенням експертного дослідження, ОСОБА_3 вважає, що його вимоги про стягнення матеріальних збитків у розмірі (145012 гри. 48 коп. + 2800) 147 812 грн. 48 коп. підлягають задоволенню.

Крім того позивачам крім матеріальних збитків було завдано моральну шкоду (моральні страждання), яку вони оцінюють у 40 000 грн. (по 20 000 грн. кожен).

Ухвалою суду від 24.02.2020 року за клопотанням позивачів залучено до участі у справі в якості співвідповідача страхову компанію "ДТВ "СТ "Домінанта". Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Моторне транспортне страхове бюро України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «ІЯ» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 11 серпня 2017 року, в загальному розмірі 80 500 грн 02 коп., яка складається із вартості матеріальних збитків у розмірі 76 200 грн 02 коп. та 4300 грн 00 коп. витрат на проведення експертних досліджень, а також компенсацію моральної шкоди у сумі 8000 грн., а також на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 8 000 грн. Також стягнуто з Фермерського господарства «ІЯ» на користь держави судовий збір у розмірі 965 грн.

В задоволенні позовних вимог, заявлених до ДТВ «СТ «Домінанта» та ОСОБА_4 - відмовлено.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2020 року стягнуто з Фермерського господарства "ІЯ" на користь ОСОБА_3 витрати на праву допомогу у сумі 16 000 грн 00 коп. Стягнуто з Фермерського господарства "ІЯ" на користь ОСОБА_1 витрати на праву допомогу у сумі 730 грн 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ФГ «ІЯ» через свого представника звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на необґрунтованість та порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року в частині задоволення позову до ФГ «ІЯ» та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ФГ «ІЯ» наряду з іншим зазначає, що відповідальність відповідачів на момент ДТП буда застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» (поліс №АМ1361098), тому стягнення будь-яких сум збитків з відповідачів згідно ст.1 Закону України «Про страхування», ст. 1194 ЦК України, пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», висновку Великої палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018р. по справі №755/18006/15-ц, є протиправним.

Зокрема, вважає неправильним висновок суду про те, що оскільки потерпілий пропустив річний строк на звернення до страховика через необізнаність про наявність страхового полісу ФГ «ІЯ», то можливим є стягнення шкоди з інших осіб, зокрема з страхувальника, оскільки такий висновок прямо суперечить вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду, крім того, позивач міг спокійно дізнатися про страховика відповідача на сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України за допомогою онлайн-сервісу «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування» за державним номером транспортного засобу ФГ «ІЯ» або від самого ФГ «ІЯ», однак позивач не надав доказів відповідного звернення.

Зазначає, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на постанову Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 є помилковим, так як вона стосується інших правовідносин, а саме - реалізації страховиком, який відшкодував шкоду потерпілому, права вимоги до страховика заподіювача шкоди.

За такого, встановивши, що позивач не звертався із заявою до ТДВ «СТ «Домінанта» про відшкодування шкоди протягом встановлено пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» припинювального строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для стягнення майнової шкоди з ТДВ «СТ «Домінанта», проте до неправильного висновку щодо можливості стягнення такої шкоди з страхувальника - ФГ «ІЯ».

Отже враховуючи, що згідно наданих по даній справі пояснень МТСБУ від 22.04.2020р. ліміт відповідальності страховика ТДВ «СТ «Домінанта» за полісом страхування АМ1361098, яким застрахована відповідальність ФГ «ІЯ», складає 100000,00 (сто тисяч) грн., майнова шкода, яку судом стягнуто з ФГ «ІЯ» на користь ОСОБА_3 в розмірі 80500,02 грн. повністю покривається страховою виплатою за вказаним полісом, що виключає відповідальність відповідачів за виключенням франшизи у розмірі 1000,00 грн, яка також визначена полісом.

Крім того зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про пропуск позивачами строку на стягнення моральної шкоди з ТДВ «СТ «Домінанта». Адже згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що позивачі звернулися з даним позовом в межах трирічного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, їх право на стягнення моральної шкоди з ТДВ «СТ «Домінанта» не було втраченим.

Суд першої інстанції не врахував вказані норми матеріального права та обставини справи, не прийняв до уваги, що позивач не пропустив встановлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-ІУ строк для звернення із заявою про страхове відшкодування, а тому на думку апелянта дійшов помилкового висновку про неможливість задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, заявлених ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до ТДВ «СТ «Домінанта».

Від представника позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Зокрема, просить звернути увагу на той факт, що позивачі не володіли ніякою інформацією стосовно страхування транспортного засобу марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 . Лише в грудні 2019р. з відзиву ФГ «ІЯ» їм стало відомо, що зазначений транспортний засіб був зареєстрований у ТДВ «СТ «Домінанта" згідно страхового полісу №АМ1361098, що діяв на момент вчинення ДТП. За такого причиною не звернення позивачів протягом року після настання страхового випадку до страхової компанії є те, що про наявність страхового полісу ОСЦПВВНТЗ ОСОБА_3 та ОСОБА_8 взагалі не було відомо. При цьому жодних даних про наявність полісу ОСЦПВВНТЗ ні водій ОСОБА_4 , ні власник забезпеченого транспортного засобу ФГ «ТЯ» не надали ні при оформленні події ДТП, ні до матеріалів кримінального провадження, ні до матеріалів адміністративної справи. Тобто позивачі пропустили вказаний строк з причин, що не залежали від їх волі, а саме через необізнаність щодо наявності страхового полісу, тому обрали способом захисту звернення до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також i на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

При цьому, визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, погоджуючись з тим, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язуєтеся з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строкам з моменту скоєння відповідної ДТП, позивачі вважають, що у такому випадку відшкодовувати шкоду має винуватець ДТП, а у даному випадку роботодавець винуватця ДТП.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції стало відомо, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 27 травня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року.

В даній ухвалі Верховний Суд зазначив про наявність виключної правової проблеми, що полягає у різному застосуванні висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), щодо наявності підстав для покладення обов`язку на винну у ДТП особу відшкодувати шкоду на користь потерпілого, перед яким у страховика порушника не виникло обов`язку зі сплати страхового відшкодування внаслідок порушення потерпілим строків подання заяви про страхове відшкодування, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду, наявність різного по суті застосування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), свідчить про неузгоджену практику його застосування у ситуації, коли потерпіла особа, пропустивши встановлені строки подання заяви про страхове відшкодування, передбачені статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звертається до суду за захистом свого права на відшкодування шкоди безпосередньо до особи, яка завдала таку шкоди.

Не заперечуючи того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування, сплачує страхові платежі й ще зберігається право вимоги до страховика порушника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, Верховний Суд вважає, що у ситуації, коли потерпілий втратив право на отримання відшкодування шкоди від страховика порушника, необхідно керуватися тим, що таке відшкодування є можливим на загальних підставах за рахунок винної особи за принципом генерального делікту.

Додатково необхідно враховувати, що у правозастосовчій практиці досить часто виникають ситуації, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, а тому сплив такого строку призводить до втрати потерпілим права вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до страховика особи, винної у завданні такої шкоди. Отже, тлумачення наведених норм права таким чином, що сплив річного строку з моменту настання ДТП призводить також й до втрати вимоги до заподіювача шкоди, позбавлятиме потерпілу особу взагалі можливості відшкодувати завдану їй шкоду будь-якою особою.

Відповідним чином таке розуміння права стимулюватиме до недобросовісної поведінки заподіювача шкоди з метою штучного затягування розгляду справи до спливу строків звернення за отриманням страхового відшкодування.

Отже, неоднакове застосування правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), що призводить до неузгодженості судової практики та ухвалення протилежних по суті рішень у справах з ідентичними фактичними обставинами, доводить необхідність його уточнення та конкретизації.

На переконання Верховного Суду, про зазначене свідчить певна неоднозначність законодавчого регулювання цього питання (відсутність правової норми, що передбачає втрату права на захист у зв`язку із порушенням норм статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»); наявність розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами; у зв`язку з відсутністю прямого унормування подібних ситуацій та неоднаковим розумінням правового висновку Великої Палати Верховного Суду аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому.

Також в ухвалі Верховного Суду зазначено, що передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з метою забезпечення принципу правової визначеності в державі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивачів ОСОБА_2 не заперечували проти зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс20).

Представника відповідача ОСОБА_11 покладався на розсуд суду.

Інші учасники справи, повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явились.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС від 27 травня 2020 року справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Предметом судового розгляду у справі № 147/66/17, що передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, та у цій справі є перевірка наявності підстав для покладення обов`язку на винну у ДТП особу відшкодувати шкоду на користь потерпілого, перед яким у страховика порушника не виникло обов`язку зі сплати страхового відшкодування внаслідок порушення потерпілим строків подання заяви про страхове відшкодування, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі і у випадку, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, що призводить до втрати потерпілим права вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до страховика особи, винної у завданні такої шкоди.

При цьому як у справі № 147/66/17, так і у даній справі судами було встановлено, що винуватцями ДТП були водії застрахованих транспортних засобів у відповідності з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також що договори страхування на час ДТП були чинні.

Крім того, як у справі №147/66/17, так і у даній справі позивачі до страхових компаній заподіювача шкоди у встановлені ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки не зверталися.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 8 липня 2020 року справу № 147/66/17 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, за касаційною скаргою ОСОБА_10 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року, прийнято до розгляду та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на 25 серпня 2020 року.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібними є правовідносини, у яких тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання.

Оскаржуване судове рішення у даній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Згідно з п.14 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс20).

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252, ст. ст. 253,261, 368,381 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ІЯ» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2020 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Фермерського господарства "ІЯ" та ОСОБА_4 , ДТВ «СТ «Домінанта», третя особа Моторно транспортне страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс20).

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 18 березня 2021 року