ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 6385/13553/20

Провадження № 22-ц/818/2250/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове стягнення аліментів на дитину за минулий період, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 січня 2021 року,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за минулий період, а саме 01.10.2018 року по 01.12.2019 року.

В обґрунтування позову зазначає, що з 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживала однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась спільна дитина ОСОБА_3 . Дитина проживає з позивачем, ОСОБА_2 з 01.10.2018 року проживає окремо. Позивач самостійно матеріально забезпечує та виховує доньку.

26.12.2019 Дзержинським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів починаючи з 02.12.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, дитина перебуває на її утриманні, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь за минулий час, а саме з 01.10.2018 по 01.12.2019.

У позові ОСОБА_1 наголошує, що просить стягнути аліменти на дитину саме за минулий період з 01.10.2018 року по 01.12.2019 року. Зазначає, що на момент подання цього позову відповідач сплатив аліменти за повних 10 місяців починаючи з 02.12.2019 року, згідно судового рішення.

Посилаючись на положення ч. 2 ст. 191 СК України просить суд задовольнити її вимоги.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував свою позицію тим, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ч. 2 ст. 191 СК України, ОСОБА_1 не надано належних та безспірних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про стягнення аліментів за минулий період, а саме з 01.10.2018 по 01.12.2019.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В скарзі зазначає, що до теперішнього часу не зверталась із вказаним позовом до суду у зв`язку з тим, що важко переживала розлучення, крім того в цей період померли батьки сторін по справі, та впродовж 8 місяців позивач займалась питанням оформлення спадщини.

В період за який просить стягнути аліменти, як вказано в скарзі, відповідач бачився з дитиною лише три рази, та від нього було отримано лише 1 500 грн.

ОСОБА_1 у скарзі пояснює, що 01.10.2018 відразу після розлучення з відповідачем, запропонувала йому власноручно складений договір, відповідно до якого наполягала на отриманні від нього фіксованої сплати на її користь у розмірі 500 грн. Відповідач відповідав на цю пропозицію відмовою.

Пізніше 12.01.2020 року під час святкування дитячого дня народження, як вказує позивач, вона вдруге запропонувала відповідачу одноразово сплатити на її користь його частину зобов`язань 5 500 грн, які підтвердила відповідними чеками. ОСОБА_2 вдруге відповів відмовою.

Позивач вважає, що її звернення до суду із цим позовом це вже третя спроба врегулювати спірне питання з відповідачем. Оцінює поведінку відповідача такою, що свідчить про свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема сплати аліментів на утримання дитини.

На підтвердження своїх витрат до апеляційної скарги позивач додає копії квитанції, які свідчать про її витрати на навчання дитини, лікування на дозвілля за період 01.10.2018 по 01.12.2019.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Судом встановлено наступне.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.01.2009. 26 грудня 2019 Дзержинським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 .

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2020 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу від 26.12.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий період, суд керувався тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів для отримання аліментів, а відповідач ухилявся від виконання обов`язків з утримання дитини, а також не довела необхідність додаткових витрат.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків).

Позивач у своїй скарзі зазначає, що пропонувала відповідачу власноручно складений договір про врегулювання питання сплати грошових коштів на утримання спільної дитини, проте суду не надала жодних письмових підтверджень цього факту. У зв`язку з цим, судова колегія не бере до уваги зазначене, як підставу для задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач в період з 01.10.2018 по 01.12.2019 року вживала заходів щодо отримання аліментів у необхідному їй розмірі та ухилення відповідача від їх сплати, ОСОБА_1 не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання позивача у скарзі на тяжкий емоційний стан після розлучення та смерть батьків, судова колегія не розцінює як вагомі причини, що унеможливили вчинення позивачем відповідних дій для вжиття заходів щодо отримання аліментів.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 180, 181, 182, 183, 185, 191 СК України.

При зверненні до суду з позовом позивачем було заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, які обґрунтовувала тим, що відповідач ухилявся від обов`язку з утримання доньки.

При цьому, суд апеляційної інстанції, наголошує, що під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання

обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати.

Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню.

Жодних доказів щодо свідомого ухилення відповідача від сплати аліментів позивачем до суду першої інстанції не надано.

Також не надано доказів про те, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене рішення відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова