Справа № 473/4340/20
РІШЕННЯ
іменем України

"04" березня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судового засідання Пащенко Ю.В.

За участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом

встановив

В грудні 2020 року позивач Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є балансоутримувачем житлового будинку, що розташований на території військової частини НОМЕР_1 , який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачу ОСОБА_4 та члену його сім`ї - дружині ОСОБА_3 в користування була надана квартира АДРЕСА_2 . Вказане житлове приміщення було надано відповідачу ОСОБА_2 в користування, оскільки він перебував на службі у Військові частині НОМЕР_1 .

Відповідачі зареєстровані у вказані квартирі, що підтверджується витягом з домової книги. Однак відповідачі тривалий час не проживають в квартирі. Посилаючись на те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі створює військові частині, як власнику, перешкоди в користуванні, утриманні та розпорядженні житлом, оскільки відповідачі добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають, витрати по утриманню квартири не несуть, позивач просив позов задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 22 грудня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних, пояснив, що дійсно у вказані квартирі він не проживає з 2012 року, проживають з дружиною на квартирі, яку винаймають, іншого житла в користуванні не мають. Вважає, що оскільки при отриманні квартири його не попереджали, що він буде зобов`язаний звільнити її, то вимоги позивача неправомірні та безпідставні.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти задоволенні позовних вимог, при цьому пояснила, що у вказані квартирі вона не проживає з 2012 року, оскільки там не має відповідних умов для проживання, винаймають квартиру, однак мають намір у будь-який час повернутися та проживати у спірній квартирі.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Встановлено, що згідно виписки про постановку на баланс житлового будинку від 18.11.2020 року, інвентарною картою обліку будівлі (форма 400) житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_3 перебуває на балансі, утриманні і експлуатації Військової частини НОМЕР_1 . Власником будинку Військове містечко №1 буд. №81 є держава в особі Міністерства оборони України.
Відповідач ОСОБА_2 перебував на службі у Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим йому було надано для проживання спірне жиле приміщення як військовослужбовцю у складі сім`ї з двох осіб відповідача ОСОБА_2 , дружини ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_4 .
Згідно із витягу з домової книги та довідки наданої відділом ведення реєстру територіальної громади міста Вознесенська управлінням надання адміністративних послуг ОСОБА_3 , 1959 року народження та ОСОБА_2 , 1958 року народження зареєстровані за адресою АДРЕСА_5 .
Відповідач та члени його сім`ї не проживають за зареєстрованою адресою, що підтверджується актами про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території військового містечка В/Ч НОМЕР_1 Військове містечко АДРЕСА_6 від 14.01.2020 року, 18.03.2020 року, 21.09.2020 року., від 19.08.2020 року. Також ця обставина визнавалася та не заперечувалася відповідачами в судовому засіданні (протокол судового засідання від 17 лютого 2021 року), які пояснили, що з 2012 року не проживають у вказаній квартирі та з 2014 року фактично проживають за адресою АДРЕСА_7 .
В судовому засіданні було встановлено, що реєстрація відповідачів за адресою: АДРЕСА_8 , створює військовій частині НОМЕР_1 , як власнику, перешкоди в користуванні, утриманні та розпорядженні житлом, оскільки відповідачі за власним бажання не проживають у вказані квартирі, добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, витрати по утриманню квартири вони не несуть.
|Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 383 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст.319, 321, 391 ЦК України, власник який володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо нього будь-які дії, що не заборонені законом, не може бути протиправно позбавлений права власності або будь-яким чином обмежений у його здійсненні та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
У зв`язку із зазначеним, позивач має право на судовий захист, а обраний спосіб захисту є вірним та може бути застосований судом.
Згідно п.4.1. розділу IV Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 р. за №1020/32472, право на квартирно-експлуатаційне забезпечення мають військові частини, які входять до складу ЗС України, утримуються згідно із затвердженими штатами та (або) штатними розписами і фінансуються за рахунок бюджетних асигнувань. Військова частина НОМЕР_1 наділена повноваженням надавати право заселення в дану житлову будівлю. Це право надається виключно військовослужбовцям та працівникам Збройних Сил України.
Відповідно до довідки житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2020р. №85 ОСОБА_2 на квартирному обліку у військовій частині не перебуває та відношення до Міністерства оборони України не має.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33, п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу УРСР).

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщенні та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.212 ЦПК України щодо оцінки доказів.
Отже, оскільки вичерпного переліку поважних причин не проживання у житловому приміщенні цивільне законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вищезазначене питання повинно вирішуватися судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Отже суд приходить до висновку про те, що відповідачі не проживають за власним бажанням у спірній квартирі без поважних причин з 2012 року.

За такого, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору.

З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідачів на користь позивача у сумі 840,80 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні власністю військової частини НОМЕР_1 шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_9 .

Усунути перешкоди в користуванні власністю військової частини НОМЕР_1 шляхом визнання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою, що розташована за адресою АДРЕСА_9 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 (код за ЕДРПОУ НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Військової частини НОМЕР_1 (код за ЕДРПОУ НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 09 березня 2021 року.

Суддя М.М. Ротар