Справа № 761/4058/21
У Х В А Л А

03 грудня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гайдай К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву позивача про забезпечення позову подану у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕВЕЛОП ФІНАНС», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АСАП», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович, ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами,

в с т а н о в и в:

03 грудня 2021 року на адресу суду позивачем подано заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо об`єкта нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , загальна площа 20.86 кв.м.

Обґрунтовуючи заяву, заявник посилається на те, що здійснюючи моніторинг можливих дій нового власника іпотечного майна, яким є ОСОБА_2 виявлено певні дії, а саме було розміщено оголошення на продаж вищезазначеної квартири (скрін наявний у матеріалах справи). Оскільки існує ризик відчуження квартири на користь третіх осіб, зазначене призведе до істотного ускладнення та унеможливить виконання рішення суду, а також поновлення порушених прав та інтересів позивача, враховуючи наведене просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

У судовому засіданні позивач підтримав подану заяву про забезпечення позову та просив таку заяву задовольнити.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Суд зазначає, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру, про визнання недійсними договорів, без застосування наслідків недійсності. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, отже, обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо квартири не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Окрім того, позов забезпечується накладенням арешту або забороною вчиняти певні дії на майно, що належить відповідачеві, а тому заборона органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо майна особи, яка не є відповідачем у справі, є помилковим. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі № 755/5333/20.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 149-153, 353, 354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від 03.12.2021 (вх.№70320/21-Вх від 03.12.2021) - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала проголошена суддею 03 грудня 2021 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 08 грудня 2021 року.

Суддя О.І. Якимець