ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2072/20
Провадження №2/477/220/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді - Глубоченка С.М.

за участі секретаря судових засідань - Спіркіної М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання права власності

на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати за ним у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, яка розташована на території СТ «Воскресенськ», №446 Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, кадастровий номер :01:002:0558.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є сином померлого ОСОБА_4 та є його спадкоємцем за заповітом. Батько позивача прийняв спадщину у виді спірної земельної ділянки за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 не звернулася у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_6 померла у 2017 році, а її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можуть звернутися із позовом про визнання за ними права на спадкування спірної земельної ділянки. Оскільки у померлого ОСОБА_4 відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності не інакше як за рішенням суду.

Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, витребувано докази у виді спадкових справ та за клопотанням позивача попередньо визначено розмір судового збору в сумі 840,80 грн, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Ухвалою суду від 26 січня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання 12 березня 2021 року позивач не з`явився, 04 січня 2021 року надіслав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, 14 січня 2021 року надіслали заяви, в яких просили справу розглянути за їх відсутністю, позовні вимоги визнали повністю та зазначили, що наслідки визнання ними позову їм відомі та зрозумілі.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено до 19 березня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступні факти та відповідні правовідносини.

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 та частина перша статті 1273 ЦК України).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24 липня 2014 року, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (а.с.75).

За життя, ОСОБА_5 06 лютого 2013 року склала заповіт, яким заповіла своєму синові ОСОБА_4 належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , а належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0558 для ведення садівництва (спірна земельна ділянка) заповіла ОСОБА_6 (а.с.82-83).

Указаний заповіт, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15 січня 2015 року №39359987 є чинним (а.с.79-81).

15 січня 2015 року із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся ОСОБА_4 , який повідомив приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю. про прийняття ним спадщини за заповітом та наявність іншого спадкоємця за заповітом ОСОБА_6 , яка є дочкою померлої (а.с.74).

Із змісту вказаної заяви ОСОБА_4 вбачається, що він проживає у АДРЕСА_2 .

11 вересня 2015 року ОСОБА_4 , у відповідності до статті 1272 ЦК України, заявою надав згоду, як спадкоємець, що прийняв спадщину, на подання іншим спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 заяви до приватного нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 (а.с.109).

11 вересня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю. із заявою про прийняття нею спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.112).

Цього ж дня, ОСОБА_6 заявою до приватного нотаріуса повідомила, що має обов`язкову частку у спадщині через непрацездатний вік, однак від обов`язкової частки спадкового майна у виді квартири АДРЕСА_1 відмовилася, оскільки її частка у спадщині забезпечена за рахунок іншого майна спадкодавця, а саме спірної земельної ділянки (а.с.113).

Згідно довідки ЖЕК «Південь» від 13 січня 2015 року на день смерті ОСОБА_5 з нею за однією адресою за місцем її реєстрації місця проживання по АДРЕСА_3 ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.76).

За вищевикладених обставин, суд уважає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як спадкоємці за заповітом, прийняли належну їм спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та набули право на спадкове майно в силу частини першої статті 1223 ЦК України.

Указане повністю спростовує посилання позивача ОСОБА_1 , що ОСОБА_4 на день смерті ОСОБА_5 проживав з нею за однією адресою, а також спростовує факт не прийняття спадщини за заповітом у виді спірної земельної ділянки ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 28 грудня 2016 року, виданого Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.57).

За життя, ОСОБА_4 19 серпня 2016 року склав заповіт, яким заповів своєму синові ОСОБА_1 все належне йому майно та майнові права, що згідно із законодавством України можуть бути успадкованими, які будуть належати йому в повному обсязі, без будь-яких винятків (а.с.64).

Указаний заповіт, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 01 лютого 2017 року №46607884 є чинним (а.с.60-63).

Як убачається зі спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 №4/2017, позивач 01 лютого 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю. із заявою про прийняття ним спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 , однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не одержував.

Інших спадкоємців майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , судом не встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12 січня 2019 року, виданого Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.158).

Згідно спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 №343/2019, із заявами про прийняття спадщини спадкоємці померлої не зверталися, однак 03 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», як кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців померлої на суму 1943,71 грн.

Крім цього, спадкова справа не містить відомостей про складання заповіту ОСОБА_6 за її життя.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Будь-яких вимог щодо майна померлої ОСОБА_6 позивачем не заявлено.

Отже, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, судом не досліджується наявність або відсутність права на спадкування майна померлої ОСОБА_6 позивачем ОСОБА_1 , а також склад її спадщини.

Серед іншого, суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 січня 2019 року в справі №2-390/2006 зробив висновок, що зверненню до суду з позовом про визнання права на спадкове майно мало передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

В матеріалах справи, в тому числі й в досліджених в судовому засіданні матеріалах спадкових справ щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , відсутня обґрунтована постанова органу нотаріату про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до приписів статті 55 Конституції України як Основного Закону держави, статей 15, 16 ЦК України, статті 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За загальним правилом Конституції України, визначеним в статті 6, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно, Жовтневий районний суд Миколаївської області є органом державної влади, який належить до судової гілки влади України.

В свою чергу, статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Системою органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, з метою надання їм юридичної вірогідності, у відповідності до статті 1 Закону України «Про нотаріат», є нотаріат в Україні.

Виходячи з системного аналізу норм законів України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про нотаріат», суд дійшов висновку, що він не наділений правом підміняти органи нотаріату в оформленні спадкових прав у разі відсутності порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Крім цього, згідно частини другої статті 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року за клопотанням позивача судом попередньо визначено розмір судового збору в сумі 840,80 грн, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Протягом підготовчого судового провадження та розгляду справи по суті позивачем ОСОБА_1 не здійснено жодних дій щодо визначення фактичної вартості спірного нерухомого майна для встановлення належної ціни позову, шляхом подання заяви про забезпечення доказів тощо, а навпаки надіслано заяву про розгляд справи за його відсутності, при тому, що позивач повідомлений належним чином як про підготовче судове засідання так і судове засідання.

Суд наголошує, що відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не з`явився як у підготовче судове засідання так і у судові засідання, суд був обмежений, згідно пункту 3 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, у праві роз`яснити у випадку необхідності позивачу його процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

На підставі викладеного, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову через його безпідставність та не обґрунтованість, що є наслідком відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо визнання позову відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 15 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначено статтею 49 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини першої передбачено право відповідача на визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно заяв від 14 січня 2021 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги визнали повністю та зазначили, що наслідки визнання ними позову їм відомі та зрозумілі.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням установлених судом обставин справи, визнання відповідачами позову суперечить закону, а тому судом не приймається.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ;

відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ;

відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Повне рішення складено 19 березня 2021 року.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО