Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В., Каліш С.В., Федоренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-і особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 28.11.2016 р. звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просять:

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 50000 грн., моральну шкоду в розмірі 12500 грн. та судовий збір у розмірі 1102,42 грн.;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн., моральну шкоду в розмірі 12500 грн. та судовий збір у розмірі 1102,42 грн.;

Посилається в позові на те, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 54.4 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району міста Києва від 09.02.1999 р. № 21887.

21.08.2016 р. в результаті пошкодження клапану електричного водонагрівача в квартирі АДРЕСА_2 , сталося залиття їх квартири, в результаті чого їм було завдано матеріальної шкоди.

29.08.2016 р. працівниками житлово-експлуатаційної дільниці № 901 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського р-ну м. Києва» було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та складено акт від 30.08.2016 р., відповідно до якого при обстеженні виявлено сліди залиття коридору та кімнати, причиною є пошкодження обладнання електротехнічного водонагрівача (вийшов з ладу клапан) в квартирі № 14 зазначеного будинку.

Для усунення спричинених збитків, позивачам необхідно виконання роботи по заміні цегли в квартирі та із повної заміни шпалер та пофарбування поверхонь усіх стін та стель у приміщеннях квартири, що зазнали пошкоджень внаслідок залиття, оскільки, на думку позивачів часткова заміна шпалер та пофарбування, як і заміна лише частини покриття підлоги, з огляду на визначений рівень їх зносу, не забезпечуватиме повного відтворення якісного та естетичного стану квартири до її пошкодження.

Зазначають також те, що законодавець покладає обов`язок на власника майна щодо належного його утримання і експлуатацію, без порушення прав інших громадян, а тому саме власник майна повинен нести відповідальність за дії, вчинені іншими особами, які за його згодою проживають в квартирі, і внаслідок яких завдана шкода третім особам.

Тому вважають, саме відповідач - ОСОБА_3 , як власник квартири АДРЕСА_2 , з вини якої сталося зазначене залиття, зобов`язана відшкодувати позивачам завдану шкоду, при цьому, в добровільному порядку відповідач відмовляється її відшкодувати.

Крім того вважають, що зі сторони відповідача їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 25000 грн., що полягає в порушенні права власності, зокрема, внаслідок пошкодження квартири позивачі зазнали не мало переживань та страждань, вони змушені жити в пошкодженій квартирі, а особи, які пошкодили майно шляхом щорічного залиття, не мають на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки або ж провести ремонтно-відновлювальні роботи.

28.11.2016 р. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І.

01.12.2016 р. ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків.

13.01.2017 р. ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено до судового розгляду.

05.10.2017 р. ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_4 .

26.02.2018 р. ухвалою суду призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 та завданої шкоди після залиття квартири, яке сталось 21.08.2016 р., проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

11.12.2018 р. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

28.03.2019 р. до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25.03.2019 р. № 5474/18-43 та матеріали цивільної справи.

11.10.2019 р. до суду відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, посилається на те, що 21.08.2016 р. відбулось незначне залиття кімнати та коридору квартири АДРЕСА_1 . Причиною вищевказаного незначного залиття було пошкодження обладнання електричного водонагрівача (вийшов з ладу клапан), який встановила та використовувала ОСОБА_5 (мама ОСОБА_3 ), яка є єдиною особою, що користувалась і користується вищевказаними водонагрівачем та квартирою №14 .

Після залиття ОСОБА_5 і її дочкою було здійснено декілька безуспішних спроб домовитись з ОСОБА_2 (позивач 2), який безпосередньо проживає в квартирі №11 , про адекватне відшкодування невеликих збитків, які були спричинені незначним залиттям кімнати та коридору квартири № 11 , що відбулось 21.08.2018.

Таким чином вважає, що поведінка позивачів щодо намагання безпідставно отримати (під виглядом відшкодування) кошти від особи, яка не має відношення до заподіяння відповідної незначної шкоди, на ремонт квартири, яка довготривалий час знаходилась в неналежному стані і неодноразово (до березня 2013 року) заливалась - є неправомірною.

Зазначає, що в позовній заяві не зазначено, в чому конкретно полягає моральна шкода, якими конкретно діями її заподіяла ОСОБА_3 , в чому полягає її вина. А розмір моральної шкоди, який зазначений як такий, що вимагається позивачами - не підтверджений ані відповідними доказами, ані поясненнями чи міркуваннями.

Крім того вважає, що позивачами в порушення вимоги. 1 ст.81 ЦПК України та в ігнорування без поважних причин п.8 ч. 3 ст.175 ЦПК України разом із позовною заявою не надано суду жодного доказу (або інформації про місцезнаходження такого доказу), який взагалі пояснює та підтверджує відношення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_2 , та до події залиття 21.08.2016.

Посилається на те, що ОСОБА_3 ніколи не була і не є користувачем квартири АДРЕСА_2 і, зрозуміло, не була 21.08.2016 в квартирі №14 і не причетна до події та причин події залиття.

Таким чином, представник відповідача вважає, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за цим позовом, що має своїм наслідком виникнення у позивачів процесуальних можливостей, визначених ч.2 ст.51 ЦПК України. Такі вищевикладені факти (в разі відсутності вчасного відповідного процесуального реагування позивачів) позбавляють можливості позивачів вимагати від ОСОБА_3 відшкодування шкоди за ст.1166 ЦК України.

Крім того зазначає, що обставини справи (подія залиття 21.08.2016), викладені в позовній заяві, обґрунтовуються позивачами двома актами, на підставі яких складений Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №5474/18-43 від 25.03.2019, які містять суперечливу інформацію.

Зазначає, що наданий у висновку експерта розрахунок вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно було виконати для усунення пошкоджень внаслідок залиття 21.08.2016 р. суперечить висновку того ж експерта про «неможливість визначити за результатами обстеження попередній стан опорядження стін і стель приміщень квартири». Крім того, вимоги позовної заяви не містять вимоги позивачів про відшкодування вартості відповідних ремонтно-будівельних робіт, а містять лише вимогу про відшкодування саме матеріальної шкоди.

Отже, на думку представника відповідача, докази, якими обґрунтовуються обставини справи та позовні вимоги (в тому числі і висновок експертного дослідження) викликають сумніви щодо їх достовірності, правильності та взаємоузгодженості.

29.10.2019 р. до суду позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якому позивач повністю заперечує проти доводів та аргументів відповідача. Позивач зазначає, що належним відповідачем є ОСОБА_3 , яка є власником кв. 14 , яка не забезпечила належне утримання обладнання в квартирі, електричного нагрівача, що стало причиною залиття квартири позивачів.

12.02.2020 р. до суду відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач повністю заперечує проти доводів та аргументів позивача, оскільки вони не підтверджені жодними доказами.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, стягнути з відповідача ОСОБА_6 збитки, заподіяні внаслідок залиття в розмірі 41119 грн. відповідно до висновку судової експертизи від 25.03.2019, витрати на проведення судової експертизи в розмірі 6864грн., моральну шкоду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві, просили відмовити у його задоволенні.

Представник 3-ї особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» надіслав заяву про розглчяд справи у відсмутність представника.

3-я особа ОСОБА_5 надіслала письмові пояснення, в яких зазначила, що проживає в квартирі АДРЕСА_2 . 21.08.2016 року відбулося залиття 14 та 11 квартири, внаслідок несправності водонагрівача в кв.11. Пропонувала позивачу 4000 грн. для проведення ремонту, але позивач відмовився.

Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши їх доводи, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району міста Києва від 09.02.1999 р. № 21887.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.12.2013 р. серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації смертей у м. Києві.

Дана квартира АДРЕСА_1 розташована на 4 поверсі 5 поверхового будинку загальною площею 54,4 кв.м. та складається з 2-х кімнат житловою площею 32,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 13,6 кв.м., 2-а кімната - 18,4 кв.м., кухні - 8,2 кв.м., вбиральні - 1,4 кв.м., ванної кімнати - 2,8 кв.м., коридору - 8,4 кв.м., комори - 0,6 кв.м.

21.08.2016 р. мало місце залиття квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується актом огляду мешканцями зазначеного будинку. Під час огляду було встановлено: «повне залиття туалету та кладової кімнати, коридор затоплено біля ванної з обох боків, а біля вхідної двері та лічильника електроенергії повністю, мала житлова кімната затоплена по стінах ближче до кухні та коридору, повністю мокра підлога по коридору, ванній, туалету та кухні, частково мокра підлога в маленькій кімнаті». Зазначений акт складено ОСОБА_2 (кв. 11) та підписано ОСОБА_8 (кв. 1), ОСОБА_9 (кв. 5), ОСОБА_10 (кв. 8), ОСОБА_11 (кв. 9), ОСОБА_12 (кв. 12).

29.08.2016 р. працівниками житлово-експлуатаційної дільниці № 901 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського р-ну м. Києва» було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 та складено акт від 30.08.2016 р., відповідно до якого при обстеженні виявлено сліди залиття на стелі та стінах коридору (8,4 кв.м.) та кімнати (13,6 кв.м), причиною є пошкодження обладнання електротехнічного водонагрівача (вийшов з ладу клапан) в квартирі № 14 зазначеного будинку, що підтверджується копіями акту від 30.08.2016 року, листів КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського р-ну м. Києва» від 08.09.2016 р. № 38-4568/03, ЖЕД № 901 від 08.09.2016 р. № 901/1396 та від 14.09.2016 р. № 901/Д-556/1/03, Солом`янської РДА від 12.09.2016 р. № 108-14090 та від 15.09.2016 р. № 108-14341.

Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 12.03.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 723 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.

Для визначення вартості відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 та завданої шкоди після залиття квартири, яке сталось 21.08.2016 р. ухвалою суду від 26.02.2018 р. у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.03.2019 р. № 5474/18-43 вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно було виконати для усунення пошкоджень конструктивних елементів та опоряджувальних покриттів в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , що виникли внаслідок залиття рідиною в приміщеннях квартири з вище розташованих приміщень будинку, які зазначені в акті «ЖЕД-901» від 30.08.2016 р. та в акті на предмет огляду квартири від 21.08.2016 р. мешканцями будинку та згідно результатів проведеного обстеження, даних матеріалів справи, на момент дослідження складає 41119 грн.

Вбачається, що за проведення експертизи позивачем було сплачено 6864,00 грн., що підтверджується копіями акту здачі-приймання висновку судового експерта від 25.03.2019 р. № 5474/18-43, рахунку від 27.03.2018 р. № 12054 та квитанції про оплату від 07.04.2018 р. № 8899.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Частиною 1 ст. 177 ЖК України встановлено обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 179 ЖК України користування квартирами приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (із змінами та доповненнями), власник квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Таким чином, на відповідача, як власник квартири АДРЕСА_2 , покладено обов`язок щодо утримання в робочому стані санітарно-технічних приладів і обладнання встановленого в квартирі, до якого відноситься електричний водонагрівач, забезпечувати його поточний ремонт, та у випадку неможливості такого ремонту - своєчасну заміну, а також нести відповідальність за шкоду, завдану третім особам в наслідок його неналежного використання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України.

Так, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу.

Ч. 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Позивачі, визначаючи розмір матеріальної шкоди, посилаються на акт ЖЕД № 901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського р-ну м. Києва» від 30.08.2016 р. та висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.03.2019 р. № 5474/18-43.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Акт ЖЕД № 901 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського р-ну м. Києва» від 30.08.2016 р. та висновок за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 25.03.2019 р. № 5474/18-43 є належними і допустимими доказами в силу положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України і містять відомості щодо майнової шкоди та вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого майна.

Відтак з урахуванням вищенаведених доказів судом встановлено, що внаслідок порушення відповідачем, як власником квартири АДРЕСА_2 , обов`язку щодо утриманням в робочому стані санітарно-технічних приладів і обладнання встановленого в квартирі, до якого відноситься електричний водонагрівач, тобто недбайливого ставлення до системи водопостачання, відбулось залиття квартири № 11 в зазначеному будинку, яка належить позивачам на праві спільної часткової власності та задання їм шкоди.

При цьому суд зауважує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності її вини у залитті квартири № 11 в зазначеному будинку.

Посилання представника відповідача на те, що є єдиною особою, яка користувалась і користується вищевказаними водонагрівачем та квартирою № 14 є ОСОБА_5 , яка і повинна відповідати за завдану шкоду, не приймаються судом до уваги, оскільки власником квартири 14 є відповідач.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги вищенаведені обставини та те, що позивачі зазнали матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири саме внаслідок неправомірних дій відповідача, як власника квартири поверхом вище та відповідальною особою за утримання в робочому стані санітарно-технічних приладів і обладнання встановленого в її квартирі, до якого відноситься електричний водонагрівач, враховуючи, що вартість ремонтно-будівельних робіт підтверджена висновком експерта та становить 41119 грн., суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів в рівних частинах по 20559,5 грн. на кожного.

При цьому, суд вважає, що стягнення з відповідача вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно було виконати для усунення пошкоджень конструктивних елементів та опоряджувальних покриттів в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , що виникли внаслідок її залиття, буде ефективним способом захисту прав позивачів.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що мало місце залиття квартири позивачів, з вини відповідача, внаслідок якого було пошкоджено майно позивачів, також це залиття спричинило у позивачів негативні зміни у звичайних умовах життя, що зумовлено витрачанням часу на документальне оформлення випадку залиття, тривалого захисту свого порушеного права.

З огляду на те, що внаслідок залиття квартири, що сталося з вини відповідача, позивачі зазнали душевних страждань, суд враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачам, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, по 2000 грн. кожному.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір у розмірі 551,20 грн. на кожного, а також вартість проведеної експертизи у розмірі 6854 грн. по 3427 грн. на кожного.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись Постановами Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, ст.ст. 16, 22, 23, 319, 322, 383, 386, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст.ст. 151, 177, 179 Житлового кодексу Української РСР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , 3-і особи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_6 ) збитки, заподіяні внаслідок залиття квартири в розмірі 20559,5 грн., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3427 грн., моральну шкоду 2000 грн., судовий збір в сумі 551,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,адреса: АДРЕСА_6 ) збитки, заподіяні внаслідок залиття квартири в розмірі 20559,5 грн., витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3427 грн., моральну шкоду 2000 грн., судовий збір в сумі 551,2 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови руду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кушнір С.І.