Справа №265/1546/21
Провадження №2-о/265/296/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Вайновського А. М.,

при секретарі судового засідання Гавшиної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/1546/21 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

заінтересована особа - ОСОБА_2 -

В С Т А Н О В И В

09.03.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із заявою про видачу обмежувального припису. Зазначила, що ОСОБА_2 є її рідною донькою, остання тривалий час приймає, наркотичні засоби, що впливає на її поведінку - агресивна по відношенню до оточуючих. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких є малолітня дитина ОСОБА_3 , 2011 року народження. Протягом останніх років вона неодноразово зверталась до поліції із заявами про вчинення психологічного насильства. ОСОБА_2 притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 03 березня 2021 року ОСОБА_2 знову спровокувала сварку, поводила себе дуже агресивно, намагалась вдарити її та свого сина, дитина була налякана, вона викликала поліцію. Відносно доньки винесено заборонний припис на п`ять днів. Вона постійно знаходяться в пригніченому психологічному стані. Домашнє насильство має регулярний характер. Заявник вважає себе особою, яка зазнає домашнє насильство, а тому вимушена звернутися до суду із данною заявою для свого захисту. Просила суд на 6 місяців заборонити ОСОБА_2 наближатися до неї на відстань ближче, ніж 100 метрів.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги, просила суд, застоювати до її доньки обмежувальний припис на 6 місяців. З донькою не можуть знайти спільної мови, сварки мають регулярний характер, конфлікти штучно утворює донька. ОСОБА_2 має власне житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка їй залишилась після смерті бабусі, однак переїжджати до даного житла донька не бажає.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення заяви. Додала, що з матір`ю вони сваряться, оскільки мати не вірно на її погляд себе поводить. Вона сама не починає конфлікти. На свого сина може накричати та застосувати фізичну силу, оскільки він її не слухає. Просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 19.02.1994, актовий запис 185.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 21.06.2011р., ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі батьки зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Актовий запис 495.

Згідно довідки про склад сім`ї виданої 14.01.2020р. ОСББ «9 Травня -13» в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 29.09.2020р. ОСОБА_2 було визнано виною у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 29.10.2020р.

03.03.2021р. відділом поліції №2 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області винесено заборонний припис, відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останню зобов`язано залишати місце проживання постраждалої особи, заборонили вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, а також заборонили в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий припис винесено на п`ять днів, з 03.03.2021р. по 08.03.2021р.

Згідно інформації Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відділу поліції, щодо притягнення своєї доньки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КупАП: 12.10.2016р., 07.01.2017р., 16.11.2019р., 01.12.2019р., 04.01.2020р.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані встановлені правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно із п. 3, 6, 8, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підставі викладеного, встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають конфліктні ситуації, в ході яких заявниця потерпає від психологічного насильства з боку своєї доньки, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі терміновим обмежувальним приписом від 03.03.2021р.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За ч.6 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

В постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року по справі №756/3859/19 зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на наявні письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення з боку ОСОБА_2 протиправних дій відносно неї у майбутньому.

Отже, з метою уникнення в майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві судом робиться висновок про наявність підстав для покладення заборони на ОСОБА_2 за допомогою обмежувального припису, тим самим суд задовольняє заяву ОСОБА_1 . Проте, на думку суду, заява в частині терміну дії обмежувального припису підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави зробити висновок, що тимчасове обмеження права кривдника користування житлом з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному законом, є легітимним заходом втручання у права та свободи такої особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Суд зробивши висновок про існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства вважає за можливе задовольнити вимоги заявниці щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 щодо права на користування нею квартирою АДРЕСА_2 , де остання мешкає та зареєстрована і в такому випадку будуть дотримані гарантії ОСОБА_1 на спеціальні засоби правового захисту, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом враховано, що ОСОБА_2 має у власності квартиру АДРЕСА_1 .

За таких обставин суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у вигляді заборони наближатися на визначену відстань до 100м. до місця її проживання, підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 754/11171/19.

Отже, суд вважає справедливим встановити тривалістю в два місяць обмеження ОСОБА_2 щодо заборони перебувати в такому місці проживання ОСОБА_1 та заборони наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до цього місця проживання заявниці.

Відповідно до ч.2 ст.350-8 ЦПК про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись ст.293-294, 3501 - 3508 ЦПК

В И Р І Ш И В

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 строком на 2 (два) місяця у вигляді:

Заборони наближатися ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на відстань ближче, ніж 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Копію рішення направити до Відділу поліції № 2 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.

Копію рішення направити до виконкому Маріупольської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення суду складений 17 березня 2021 року.

Суддя