Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
19 березня 2021 року
Провадження № 2/521/444/21
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Тішкіна Р.Г.,
Учасники справи:
Представник ОСОБА_3
Представник ОСОБА_6 .
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , за яким просив витребувати на його користь:
-від відповідача ОСОБА_5 легковий автомобіль «Lexus RX300», 2001 року випуску, чорного кольору, двигун № НОМЕР_1 , номер кузова jtjhf10u200201292, державний номер НОМЕР_2 ;
-від відповідача ОСОБА_4 легковий автомобіль «Lexus LX570», 2008 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 ;
В обґрунтування своїх вимог посилався на такі обставини.
З 05 квітня 1986 року по 05 листопада 2009 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , який був розірваний рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2009 року.
25 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про витребування від ОСОБА_8 на його користь автомобілів, на які за ним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2013 року визнане право власності.
Вказаним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_9 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на частину майна, в тому числі:
-легковий автомобіль Lexus RX300, 2001 р.в., чорного кольору, двигун № НОМЕР_14 , номер кузова НОМЕР_15 , державний номер НОМЕР_2 , право власності який було зареєстроване за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 від 22.10.2009 р.;
-легковий автомобіль Lexus LX570, 2008 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_17 , державний номер НОМЕР_5 , право власності на який було зареєстроване за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_18 від 20.10.2009 р.;
-причеп НЕФАЗ 9334, 2004 року випуску, оранжевого кольору, шасі № НОМЕР_22 , державний реєстраційний номер НОМЕР_13 , право власності на який було зареєстроване за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_23 від 25.10.2006 року;
На підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 09.07.2014 року, за яким на вказані автомобілі визнане право власності за ОСОБА_8 , тобто з незалежних від позивача причин, це майно вибуло з його володіння.
19 листопада 2014 року касаційною інстанцією вказане рішення апеляційного суду Одеської області було скасоване, а справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який знову 12.03.2015 року ухвалив рішення, аналогічне рішенню від 09.07.2014 року.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.07.2015 року було скасоване рішення апеляційного суду Одеської області від 12.03.2015 року, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.11.2013 року залишено в силі.
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про витребування вказаного майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , за ким були зареєстровані вказані автомобілі.
Згідно довідки територіального сервісного центру в Одеській області № 5142 власниками окремих автомобілів є інші особи. Вказані автомобілі вибули з володіння ОСОБА_1 поза його волею.
Відповідач ОСОБА_8 в особі свого представника заперечувала проти позову, посилаючись на такі обставини.
Від ОСОБА_4 легковий автомобіль автомобіль «Lexus LX570», 2008 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 .
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 та 2 ст. 65 Сімейного кодексу передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 05.11.2009 року згідно заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси в справі № 2-7679/09.
Тобто ці автомобілі вибули з користування ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 . Тобто, в силу положень закону, вважається, що їх відчуження відбулося за згодою позивача.
Жодних вимог (спорів) щодо визнання угод з відчуження транспортних засобів недійсними на теперішній час відсутні, а отже дані договори були укладені за згодою ОСОБА_1 .
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без розгляду.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07.11.2019 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2018 року скасовано, справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позивач в судове засідання не з`явився. До розгляду справи по суті подавав заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з карантином.
Відповідач ОСОБА_8 в особі свого представника подавала заяви про відкладення судового засідання у зв`язку з карантином, згодом надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила у задоволенні позову відмовити.
Відповідач ОСОБА_4 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися.
Суд виходить з того, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо-обласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.
Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 240 ЦПК України).
Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.
Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 16 липня 2020 року по справі № 924/369/19.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.
Судом встановлено, що з 05 квітня 1986 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05 листопада 2009 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси був розірваний.
18 листопада 2009 року розлучення між сторонами було зареєстроване у Першому Малиновському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що був зроблений запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів за №419.
В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №1519/7583/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про розподіл сумісного майна, набутого під час шлюбу.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про розподіл сумісного майна, набутого під час шлюбу задоволено частково.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_10 на майно, визначене в рішенні суду.

Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_1 право власності на майно, визначене в рішенні суду в тому числі на:

-легковий автомобіль Lexus RX300, 2001 р. в., чорного кольору, двигун № НОМЕР_1 , номер кузова jtjhf10u200201292, державний номер НОМЕР_2 право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 від 22.10.2009 р.;

-легковий автомобіль Lexus LX570, 2008 р. в., білого кольору, двигун № НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_18 від 20.10.2009 р.;

-автомобіль МАЗ 93866, 1993 року випуску, зеленого кольору, шасі № НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_24 від 05.02.2009 р.;

-автомобіль МАЗ543302-220, 2007р.в., білого кольору, шасі № НОМЕР_8 , державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 13.09.2007 р.;

-напівпричеп МАЗ 93866, 1992р.в., бежевого кольору, шасі № НОМЕР_10 , державний реєстраційний номер НОМЕР_11 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_25 від 05.07.2006 р.;

-причеп НЕФАЗ 9334, 2004р.в., оранжевого кольору, шасі № НОМЕР_12 , державний реєстраційний номер НОМЕР_13 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_23 від 25.10.2006 р.

Вказані автомобілі перебувають в спорі за цією справою.

09 липня 2014 року Апеляційним судом Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року скасоване й ухвалено нове рішення.

19 листопада 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

12 березня 2015 року Апеляційним судом Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року скасовано й ухвалено нове рішення.

08 липня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Одеської області від 12 березня 2015 року скасовано, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року залишено в силі.

Щодо вимог позивача про витребування автомобілів з володіння ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області № 31/15-2972 від 19.06.2017 р. щодо спірних автомобілів, вона зареєстровані:

За відповідачем ОСОБА_5 зареєстрований легковий автомобіль «Lexus RX300», 2001 року випуску, чорного кольору, двигун № НОМЕР_1 , номер кузова jtjhf10u200201292, державний номер НОМЕР_2 - 05 квітня 2016 року. До цього автомобіль був зареєстрований за: 22.10.2009 року ОСОБА_11 , 02.02.2010 року ОСОБА_12 , 05.03.2015 року ОСОБА_13 .

За відповідачем ОСОБА_4 зареєстрований легковий автомобіль «Lexus LX570», 2008 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , державний номер НОМЕР_5 09.11.2009 року.

За відповідачем ОСОБА_7 зареєстрований автомобіль «МАЗ 93866», 1993 року випуску, зеленого кольору, шасі № НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_7 27 червня 2006 року.

Частиною 1 та 2 ст. 65 Сімейного кодексу передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Вказані автомобілі реалізовані під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_14 в зареєстрованому шлюбі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Доказів щодо реалізації автомобілів ОСОБА_10 на свій розсуд проти волі іншого з подружжя (позивача), не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховала його, або не мала права його відчувати (в розумінні ст. 388 ЦК України) до суду не надано.

Таким чином, заявляючи вимоги про витребування автомобілів від ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 на користь позивача, за якими визнано право власності за позивачем рішенням суду, останній обрав невірний спосіб захисту, а саме у зв`язку з тим, що автомобілі були реалізовані ОСОБА_10 під час шлюбу, позивач має право не на повернення майна від третіх осіб, а на отримання грошової компенсації їх вартості.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про витребування автомобілів з володіння ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області № 31/15-64 аз від 04.05.2016 р. щодо спірних автомобілів, вони зареєстровані за такими особами.

Автомобіль МАЗ 543302-220, 2007 р. в., білого кольору, шасі № НОМЕР_19 , державний номер НОМЕР_9 не зареєстрований за ОСОБА_14 , був знятий з обліку 13.09.2007 року, зареєстрований за ОСОБА_15 .

Таким чином, ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_8 , яка на час розгляду справи не є власником спірного автомобіля.

Жодних заяв щодо залучення ОСОБА_15 в якості співвідповідача до суду не подавалося. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Напівпричеп МАЗ 93866, 1992 р. в.. бежевого кольору, шасі № НОМЕР_10 , державний номер НОМЕР_11 не зареєстрований за ОСОБА_14 , 26.04.2012 року був знятий з обліку ОСОБА_10 у зв`язку з вибракуванням, тобто вказаний транспортний засіб на теперішній час не існує в натурі, а тому в цій частині суд має відмовити в задоволенні позову.

Причеп НЕФАЗ 9334, 2004 р. в., оранжевого кольору, шасі № НОМЕР_22 , державний номер НОМЕР_13 зареєстрований за ОСОБА_10 25 жовтня 2006 року.

До суду не надано доказів того, з яких підстав позивач ОСОБА_1 після набрання рішенням суду від 05 листопада 2013 року законної сили не зареєстрував автомобіль на своє ім`я, чи відмовляли органи реєстрації в здійснені таких дій, чи перебуває фактично спірний автомобіль у володінні ОСОБА_10 , оскільки титульне володіння автомобілем не свідчить про фактичне володіння ним.

Позивач способом захисту обрав витребування майна від добросовісного відповідача (ст. 388 ЦПК України), що на думку суду є помилковим, оскільки за ОСОБА_1 спірний автомобіль був зареєстрований 25 жовтня 2006 року, тобто під час перебування у шлюбі, а не у зв`язку з тим, що відповідач не знав, що не міг його придбавати, а тому в цій частині суд має відмовити в задоволенні позову.

Представник ОСОБА_5 подав заяву про застосування строків позовної давності, вказуючи, що позивач знав про відчуження спірного автомобіля на користь відповідача ще 22.10.2009 року.

Суд вважає, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки позивач звернувся до суду 25.08.2015 року, тобто після набрання законної сили рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2013 року на підставі рішення від 08 липня 2015 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 317, 319, 368, 372, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст. ст. 13, 141, 263, 265, 268, 272, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстр. № 200904031) до ОСОБА_8 ( АДРЕСА_2 , реєстр. № НОМЕР_26 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , реєстр. № відсутній), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 , реєстр. № відсутній), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 , реєстр. № відсутній) про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 19 березня 2021 року.

Головуючий Гуревський В.К.