Справа № 352/1046/17
Провадження № 2/352/15/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої - судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Гундич Г.В.

представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, про визнання права власності у порядку спадкування за законом, визнання недійсним і скасування заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діяла законний представник ОСОБА_8 , у червні 2017 р. звернувся до суду позовом до відповідачів про визнання права власності у порядку спадкування за законом на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 18.09.2018 р. подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на Ѕ частину спірного будинковолодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою суду від 19.09.2018 р. зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

19.09.2018 р. позивач за первісним позовом подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним та скасувати заповіт, посвідчений 18.07.2013 р. секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Леськів С.Ю. від імені ОСОБА_9 у користь ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 23.04.2019 р. до участі у справі залучено Узинську сільську раду Тисменицького району Івано-Франківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача за первісним позовом.

Ухвалою суду від 08.12.2020 р. до участі у справі залучено правонаступника третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача за первісним позовом - Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, яким є Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області.

Первісний позов ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що його батько ОСОБА_10 з народження до дня смерті проживав у будинковолодінні АДРЕСА_1 . Разом з ним у господарстві проживали його мама ОСОБА_9 та рідний брат ОСОБА_11 . Проте голова господарства ОСОБА_9 не отримувала свідоцтва про право власності, право власності на спірне будинковолодіння не зареєстроване. Будинковолодіння мало статус майна колгоспного двору, яке належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. На час вступу в дію Закону України «Про власність», тобто станом на 15.04.1991 р., у колгоспному дворі проживали: голова двору ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її сини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Ці члени двору стали співвласниками будинковолодіння у рівних частках, тобто по 1/3 частці. У зв'язку з одруженням дядько позивача ОСОБА_11 весною 1998 р. вибув з будинковолодіння, останній у встановленому порядку не витребував належну йому як члену колишнього колгоспного двору частину майна, тому втратив право на її вимогу. За таких обставин частки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у спірному будинковолодінні склали по Ѕ кожного. 18.07.2013 р. баба ОСОБА_9 склала заповіт, який посвідчено секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла своєму рідному братові ОСОБА_4 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 баби ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частину будинковолодіння, яку спадкоємець за заповітом ОСОБА_4 не прийняв. Спадщину після смерті матері за законом прийняв ОСОБА_10 у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Другий спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_11 спадщину після смерті матері не прийняв, оскільки фактично із спадкодавцем не проживав, заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавав; крім того, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 також помер. Після смерті батька ОСОБА_10 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , відкрилась спадщина на належне йому спірне будинковолодіння, яку прийняв позивач як єдиний спадкоємець за законом першої черги у порядку ч.4 ст.1268 ЦК України, оскільки був неповнолітнім на час відкриття спадщини, заяви про відмову від спадщини ні він, ні його законний представник нотаріусу не подавали.У зв'язку з відсутністю правоустановлюючого документу на спадкове будинковолодіння приватний нотаріус Колтун Б.М. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що наявні підстави для визнання недійсним та скасування заповіту, посвідченого 18.07.2013 р. секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від імені ОСОБА_9 у користь ОСОБА_4 , у якому не вказано про особисте ознайомлення заповідача з текстом заповіту; у посвідчувальному написі не вказано, на підставі якого документу встановлено особу заповідача; крім того, заповіт та рукописна його частина не підписано заповідачем ОСОБА_9 , що може підтвердити висновок судової почеркознавчої експертизи. Вказані обставини суперечать вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 р. № 3306/5, та Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 419. Оскільки оспорюваний заповіт не відповідає вказаним вимогам, вчинений із порушенням і не по встановленій законом формі, цей заповіт є недійсним та не може створювати юридичних наслідків.

Зустрічний позов ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що 18.07.2013 р. його рідна сестра ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла йому. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належне їй майно, яку він прийняв у порядку ч.1 ст.1269 ЦК України. На підставі постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.05.2018 р. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини він 19.07.2018 р. подав заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_9 приватному нотаріусу Тисменицького районного нотаріального округу Угорчак Н.М., яка відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правоустановлюючого документу на спадкове майно. На день смерті ОСОБА_9 була власником Ѕ частини спірного будинковолодіння АДРЕСА_1 . Вказане будинковолодіння мало статус колгоспного двору, у якому станом на 15.04.1991 р. проживало троє членів двору: ОСОБА_9 та її сини ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Ці члени двору стали співвласниками будинковолодіння у рівних частках, тобто по 1/3 частці. У зв'язку з одруженням ОСОБА_11 весною 1998 р. вибув з будинковолодіння, не витребував належну йому як члену колишнього колгоспного двору частину майна, тому втратив право на її вимогу. За таких обставин частки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у спірному будинковолодінні склали по Ѕ кожного. Просив визнати за ним право власності на Ѕ частину спірного будинковолодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 .

Позивач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник - адвокат Марущак В.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задоволити, зустрічний позов не визнали, посилаючись на те, що заповіт, на підставі якого ОСОБА_4 претендує на половину спірного будинковолодіння, є недійсним та не може створювати юридичних наслідків. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник позивача за зустрічним позовом - адвокат Васютин Я.В. у судовому засіданні підтримав зустрічний позов і просив його задоволити; першу вимогу за первісним позовом про визнання права власності визнав частково, не заперечував щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку спірного будинковолодіння у порядку спадкування за законом після померлого батька; другу вимогу за первісним позовом не визнав, посилаючись на відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту від 18.07.2013 р. від імені ОСОБА_9 у користь ОСОБА_4 , просив у задоволенні вказаної вимоги відмовити.

Відповідачі за двома позовами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судове засідання не з`явились, у поданих суду заявах визнали вимоги за первісним позовом, не заперечували щодо їх задоволення, зустрічний позов не визнали і просили відмовити у його задоволенні та розглянути справу в їх відсутності.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача за первісним позовом - Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути без його участі.

Ухвалою суду від 06.12.2017 р. провадження у справі зупинено до вирішення цивільної справи № 352/1919/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 27.06.2018 р. провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання у рамках розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.12.2019 р. провадження у справі зупинено у зв'язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 04.05.2020 р. після надходження висновку експертизи провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 16.07.2020 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що обидва позови, як первісний, так і зустрічний, підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 (на даний час с. Узин Івано-Франківської ТГ Івано-Франківської області), яке є предметом спору в даній справі, 1968 року побудови, мало статус колгоспного двору.

Станом на 15.04.1991 р. у дворі були зареєстровані та проживали голова двору ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її сини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ці троє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім`єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/3 частині.

Голова колгоспного двору ОСОБА_9 не отримувала свідоцтва про право власності, право власності на спірне будинковолодіння не зареєстроване.

Ринкова вартість спірного будинковолодіння станом на квітень 2017 р. становила 57337 грн.

Вказані обставини, які сторонами не заперечувались, підтверджуються технічним паспортом на спірне будинковолодіння від 22.02.1989 р., копія якого міститься на а.с.15-17 т.1, звітом про оцінку майна (т.1, а.с.18-36), довідкою Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 11.04.2017 р. № 212 (а.с.1, а.с.39).

Майно колгоспного двору відповідно до вимог ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Суд вважає необґрунтованим твердження позивачів за первісним і зустрічним позовами про те, що у зв'язку з вибуттям ОСОБА_11 восени 1998 р. з будинковолодіння та не витребуванням ним у встановленому порядку належної йому як члену колишнього колгоспного двору частини майна останній втратив право на її вимогу.

Суд зазначає, що ОСОБА_11 , який після одруження у вересні 1998 р. перейшов проживати до дружини, залишився зареєстрованим у спірному будинковолодінні та залишився власником 1/3 його частини.

Загальний трирічний строк позовної давності на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.04.1991 р., на який посилались позивачі за первісним і зустрічним позовами, не може бути застосований у зв'язку з відсутністю порушення права власності ОСОБА_11 на 1/3 частину спірного будинковолодіння.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с.129) ОСОБА_9 відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину спірного будинковолодіння, яку прийняв позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 , як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 18.07.2013 р. секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (т.1, а.с.105), у порядку ч.1 ст.1269 ЦК України.

Останній на підставі постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.05.2018 р. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (т.1, а.с.108-110) 19.07.2018 р. подав заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_9 приватному нотаріусу Тисменицького районного нотаріального округу Угорчак Н.М. У зв`язку з відсутністю правоустановлюючого документу на спадкове майно ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1, а.с.107).

Після смерті ОСОБА_11 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_5 , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину спірного будинковолодіння, яку прийняли спадкоємці за законом першої черги - його дружина ОСОБА_5 у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України та неповнолітні діти ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у порядку ч. 3, 4 ст.1268 ЦК України.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є відповідачами за двома позовами, не звертались до нотаріальної контори із заявами про оформлення спадкових прав.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_10 (т.1, а.с.6) належну йому 1/3 частину спірного будинковолодіння успадкував єдиний спадкоємець за законом першої черги - неповнолітній син померлого ОСОБА_3 у порядку ч. 4 ст.1268 ЦК України.

Постановою приватного нотаріуса Тисменицького районного нотаріального округу Колтука Б.М. від 13.04.2017 р. ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння (т.1, а.с.41).

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини.

Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3-4 ст.1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України).

Щодо другої вимоги за первісним позовом про визнання недійсним і скасування заповіту суд зазначає наступне.

Встановлено, що 18.07.2013 р. спадкодавець ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Леськів С.Ю. і зареєстрований у реєстрі за № 7, згідно якого все належне їй на день смерті майно заповіла своєму рідному братові - відповідачу ОСОБА_4 . Копії заповіту підшиті на а.с. 38, 105 т.1, у судовому засіданні досліджені два оригінали оспорюваного заповіту, надані Узинською сільською радою та приватним нотаріусом Угорчак Н.М.

У відповідності з вимогами ч. 1-5 ст.203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ч.2 ст.1236 ЦК України).

Статтею 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту, згідно яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. 1251-1252 цього Кодексу; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У відповідності з вимогами ч. 1, 2, 4 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Сторона позивача за первісним позовом посилалась на те, що у порушення вимог п. 2.3 розділу П, п. 1.3, 1.4, 1.6 розділу Ш Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 р. № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 р. за № 1298/20036, та вимог Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 р. № 419 (у редакції постанови КМУ від 06.07.2006 р. № 940), в оспорюваному заповіті не вказано про особисте ознайомлення заповідача з текстом заповіту, у посвідчувальному написі не вказано, на підставі якого документу встановлено особу заповідача.

Вказані обставини суд не вважає достатньою підставою для визнання недійсним оспорюваного заповіту.

Основний аргумент, яким позивач обґрунтовував вимогу про визнання недійсним заповіту, що заповіт не підписаний заповідачем ОСОБА_9 та рукописний текст «Цей заповіт прочитала вголос і власноручно підписала ОСОБА_9 » виконаний не заповідачем, що свідчить про відсутність волевиявлення спадкодавця на укладення даного заповіту, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Проведена на підставі ухвали суду від 02.12.2019 р. судова почеркознавча експертиза не надала відповіді по суті на поставлені судом запитання, чи виконаний підпис у графі «Підпис заповідача» та рукописний текст «Цей заповіт прочитала вголос і власноручно підписала ОСОБА_9 » в оспорюваному заповіті заповідачем ОСОБА_9 чи іншою особою.

Відповідно до висновку експертизи від 15.04.2020 р. (т.2, а.с.92-106) підпис у графі «Підпис заповідача» та рукописний текст «Цей заповіт прочитала вголос і власноручно підписала ОСОБА_9 » у двох примірниках заповіту виконані не особами, які виконали підписи (всього дев`ять) у графі «Член домогосподарства» на сторінці 92 погосподарської книги Узинської сільської ради № 2 за 2006-2010 роки, копія якої міститься на а.с. 2, 168 т.2, та не особами, які проставили підписи у графі «Підпис особи, що відповідає за об`єкт» (всього три) на сторінці 8 погосподарської книги Узинської сільської ради № 3 за 2011-2015 роки, копія якої міститься на а.с. 1, 169 т.2. При цьому підпис у графі «Підпис заповідача» та рукописний текст «Цей заповіт прочитала вголос і власноручно підписала ОСОБА_9 » у двох примірниках заповіту виконані особою, яка виконала підпис на сторінці 25 журналу для реєстрації нотаріальних дій під № 7 нотаріальної дії від 18.07.2013 р., копія якої міститься на а.с.172 т.2.

Суд зазначає, що позивачем були запропоновані як вільні зразки підпису заповідача ОСОБА_9 підписи на сторінці 92 погосподарської книги Узинської сільської ради № 2 за 2006-2010 роки та підписи на сторінці 8 погосподарської книги Узинської сільської ради № 3 за 2011-2015 роки. Вказані зразки були надані судом експерту для проведення експертизи.

Суд враховує, що згідно п. 2.24 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 18.04.2005 р. № 95, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.05.2005 р. за № 487/10767, особовий рахунок кожного домогосподарства після його заповнення під час подвірних обходів як у період закладення нових погосподарських книг, так і під час суцільної перевірки та уточнень записів у раніше заведених погосподарських книгах обов'язково повинен бути підписаний членом домогосподарства, що записаний першим, - головою домогосподарства або в разі його відсутності - дорослим членом господарства.

Відповідно до п. 1.16.2 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 р. № 491, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.01.2011 р. за № 9/18747, усі записи робляться чітко, внесені зміни і уточнення - обґрунтовуються, завіряються підписом особи, що відповідає за об`єкт погосподарського обліку. Особою, що відповідає за об`єкт погосподарського обліку, є голова домогосподарства, власник або користувач домоволодіння.

Наведені норми Інструкцій дають підстави для висновку про те, що підписи у графі «Член домогосподарства» на сторінці 92 погосподарської книги Узинської сільської ради № 2 за 2006-2010 роки та підписи у графі «Підпис особи, що відповідає за об`єкт» на сторінці 8 погосподарської книги Узинської сільської ради № 3 за 2011-2015 роки могли належати іншим членам господарства, які були співвласниками домоволодіння.

Сторона позивача не довела, шо підписи у погосподарських книгах, які досліджувались експертом, належали саме ОСОБА_9 , та у порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувала позовну вимогу про визнання недійсним заповіту.

Згідно вимог 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно постанови Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 515/1104/17 заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання, тощо). Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення щодо його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до правового висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 р. у справі № 522/9893/17, недійсність заповіту з мотивів більш широкого трактування вимог до форми і порядку його посвідчення, які визначені у ч.1 ст.1257 ЦК України, матиме наслідком порушення принципу свободи заповіту.

З урахуванням встановленої судом відповідності оспорюваного заповіту зазначеним вище вимогам закону та його дійсності як такого, що відповідає загальним вимогам чинності правочину, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність другої вимоги первісного позову, у задоволенні якої слід відмовити.

З огляду на встановлені обставини первісний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, за кожним з позивачів слід визнати право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння у порядку спадкування.

При цьому суд зазначає, що позбавлений можливості, виходячи з вимог ч.1 ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, у рамках розгляду даної цивільної справи вирішити питання про визнання за спадкоємцями третього співвласника спірного будинковолодіння - відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - права власності на успадковану ними 1/3 частину будинковолодіння, які не заявляли такої вимоги.

З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд зазначає, що як позивачем ОСОБА_3 , так і позивачем ОСОБА_4 сплачено мінімальні судові збори за вимоги майнового характеру, які взаємозараховуються за обома позовами.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 203, 1216, 1218, 1223, 1233, 1234, 1235, 1236, 1247, 1251, 1257, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, про визнання права власності у порядку спадкування за законом, визнання недійсним і скасування заповіту задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_2 , право власності на 1/3 (одну третю) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 (на даний час с. Узин Івано-Франківської ТГ Івано-Франківської області) загальною вартістю 57337 грн. у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_10 .

У решті вимог за первісним позовом відмовити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жителем АДРЕСА_3 , право власності на 1/3 (одну третю) частину будинковолодіння АДРЕСА_1 (на даний час с. Узин Івано-Франківської ТГ Івано-Франківської області) загальною вартістю 57337 грн. у порядку спадкування за заповітом, посвідченим 18.07.2013 р. секретарем Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлої ОСОБА_9 .

У решті зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 .

Відповідачі: ОСОБА_5 , с. Колодіївка Івано-Франківської ТГ Івано-Франківської області;

ОСОБА_6 , с. Колодіївка Івано-Франківської ТГ Івано-Франківської області;

ОСОБА_7 , с. Колодіївка Івано-Франківської ТГ Івано-Франківської області.

Третя особа: Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, м. Івано-Франківськ, вул. Грушевського, 21, .

Повне судове рішення складено 31.12.2021 р.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ