1Справа № 335/7911/21 2/335/2597/2021
30 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Новік Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,-
21.07.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначивши наступне.
28.10.2020 року інспектором роти №1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Корнійчуком С.І. відносно позивача було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 425 грн. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2021 року вказану постанову серії ЕАМ № 3348235 від 28 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасовано, рішення суду набрало законної сили 24.04.2021 року.
Позивач зазначає, що зазнав моральних страждань у зв`язку із тим, що вимушений був у судовому порядку доводити свою невинуватість у скоєнні адміністративного правопорушення з метою доведення неправомірності дій працівників патрульної поліції, відстоювати свою честь та гідність, оскаржувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Все це призвело до зміни звичайного укладу його життя, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення прав, що викликало в нього відповідний психоемоційний дискомфорт, спричинило душевні переживання. Крім того, під час винесення постанови про адміністративне правопорушення, разом із позивачем у автомобілі знаходилась його вагітна дружина ОСОБА_3 , яка також дуже нервувала у зв`язку із ситуацією, що склалася. Про стан дружини ОСОБА_1 повідомив співробітника патрульної поліції, що було зафіксовано нагрудною камерою поліцейського під час спілкування та подальшого винесення відносно ОСОБА_1 постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. Проте, на відповідний запит до УПП у Запорізькій області про отримання зазначеного відеозапису для пред`явлення у якості доказу, надійшла відповідь № 32-31/41/32/03-2021 від 07.06.2021 року про неможливість його надання у зв`язку із закінченням строку його зберігання, що суперечить пункту 9 розділу ХV Наказу МВС № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», оскільки винесена постанова про адміністративне правопорушення оскаржувалась у судовому порядку та відповідач був належним чином про це повідомлений.
У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути на його користь з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та стягнути на його користь з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати в розмірі 2 270 грн.
Ухвалою суду від 22.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову, на виконання якої 25.08.2021 року позивачем подано відповідну заяву про усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Ухвалою суду від 22.09.2021 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом і призначено підготовче судове засідання.
13.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача - Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Запорізькій області, в якому він позов не визнав повністю та зазначив, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Наявність рішення суду щодо скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспектора УПП в Запорізькій області та не доводить наявності моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та моральною шкодою, і не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Так, позивачем фактично не обґрунтовано у чому полягає завдана йому моральна шкода та чим це підтверджується, які душевні страждання йому завдано та наскільки вони є глибокими. У позовній заяві також не зазначено яким чином та виходячи з чого позивачем було визначено та оцінено розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути, окрім зазначення суми, яка має бути йому сплачена. Крім того, до правовідносин щодо відшкодування шкоди за позовними вимогами ОСОБА_1 не підлягають застосуванню норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки шкода в даному випадку повинна бути спричинена органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Їх перелік визначений ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність». Виходячи з вимог вказаного Закону, Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Департамент патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. З наведених підстав, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
18.10.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача - Державної казначейської служби України на зазначений позов, в якому відповідач позов не визнав повністю та зазначив, що Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права та самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями. Механізм виконання органами ДКСУ рішень про стягнення коштів державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 (далі Порядок № 845). Пунктом 38 цього порядку передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним особам та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку рахунок. Зазначений рахунок є рахунком, на якому обліковуються кошти державного бюджету, передбачені на певну мету, а не власним рахунком Державної казначейської служби України, передбаченим для функціонування установи. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Державна казначейська служба України є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює виконання судових рішень по таких справах відповідно до наданих повноважень. Також відсутні підстави для здійснення безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку, оскільки такий рахунок - це консолідований рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів інших клієнтів, які обслуговуються Казначейством, відкритий в Національному Банку України для обліку та здійснення розрахунків в системі електронних платежів.
Крім того, зазначає, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 31 жовтня 2016 року № 1114), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділи, до функцій якого належить, зокрема, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення, прийняття рішень про застосування адміністративних стягнень та забезпечення їх виконання, не є органами, які здійснюють оперативно - розшукову діяльність та досудове розслідування. Отже, в обґрунтування позовних вимог, позивач помилково посилається на норми Закону України № 266/94 ВР. У такому випадку, шкода повинна відшкодовуватися на загальних підставах, передбачених нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Посилається на те, що моральні страждання, про які позивачем зазначено у позовній заяві є лише припущенням, оскільки підтверджуючих доказів позивачем не надано. Крім того, відсутній розрахунок розміру грошового відшкодування моральної шкоди.
01.11.2021 року в судовому засіданні позивачем надані заперечення на відзиви відповідачів, у яких позивач посилається на те, що доводи відповідачів викладені у відзивах на позовну заяву є безпідставними та такими, що не спростовують правової позиції, на яку він посилається при обґрунтуванні позовних вимог. Зазначив, що у відповідності до норм чинного законодавства він має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. З приводу розміру грошового відшкодування моральної шкоди, зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. Усі доводи з приводу обсягу страждань, які зазнав позивач та його дружина у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, викладені ним у тексті позовної заяви. Тому вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, просить суд їх задовольнити.
Ухвалою суду від 01.11.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Надав суду пояснення по обставинами винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні підтримав доводи та заперечення, викладені у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Інші сторони у справі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.10.2020 року відносно позивача ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «ЗАЗ Sens», номерний знак НОМЕР_1 , о 00:26:27 в м. Запоріжжя, траса Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя 475 км Н08 км, Інспектором роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Корнійчуком С.І. була складена постанова серії ЕАМ № 3348235 від 28.10.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п. 11.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 11).
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року постанову серії ЕАМ № 3348235 від 28.10.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасовано (а.с.11-14).

Відповідно до відповіді на запит УПП в Запорізькій області ДПП НПУ № 32-31/41/32/03-2021 від 07.06.2021 року, повідомляється про неможливість надання копії відеозапису з місця винесення постанови серії ЕАМ № 3348235 від 28.10.2020 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП лейтенантом поліції Корнійчуком С.І. відносно ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку зберігання, передбаченого наказом МВС України від 18.12.2018 року №1026.

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 , виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 14.02.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що в книгу реєстрації актів цивільного стану внесено відповідний запис № 82. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 15).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).

В даному випадку за нормами ст.1173,1174,1176 ЦК України шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди.

При вирішенні даного спору суд керується положеннями ст.1174 ЦК України, а не ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач, з наступних підстав.

Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди - посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди - зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

За відсутності цих підстав в силу вимог ч.6 ст.1176 УК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК України).

Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17.

В контексті норм діючого законодавства, які визначають перелік органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та їх повноваження (Закон України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про Національну поліцію»), а також, виходячи з повноважень Департаменту патрульної поліції, визначених відповідним Положенням, затвердженим наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015р. (з подальшими змінами), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, які в силу покладених на них завдань мають право здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом (пп.4 п.1 р.ІІІ Положення), не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

В силу вимог ст.12,13,81 ЦПК України позивач повинен подати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди та її розмір, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17).

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019р., справа №569/1799/16-ц).

В даному випадку суд вважає доведеним, що відносно позивача ОСОБА_1 мало місце провадження у справі про адміністративне правопорушення, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Цей факт встановлений рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що працівники поліції протиправно склали постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно нього, чим завдали йому та його дружині суттєвих моральних страждань, що призвело до порушення їх нормального життєвого укладу.

Як зазначалось, 28.10.2020 року відносно ОСОБА_1 було складено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП., якою ОСОБА_1 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 11.5 ПДР України, відповідно до якого на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Надалі, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2021 року постанову серії ЕАМ № 3348235 від 28.10.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасовано у зв`язку із нечітким формулюванням інспектором УПП в Запорізькій області обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також врахуванням пояснень позивача ОСОБА_1 , викладених у заяві та не наданням відповідачем суду доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При цьому, скасовуючи постанову про адміністративне правопорушення, судом не було встановлено протиправність та незаконність дій працівників поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не закрито.

Суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення скасована з підстав недоведеності суб`єктом владних повноважень, представник якого до судового засідання не з`явився, правомірності свого рішення.

З пояснень позивача під час розгляду даної справи встановлено, що дійсно 28.10.2020 року вночі він рухався у крайній лівій смузі при вільній правій, оскільки через 100 метрів, на в`їзді у м.Запоріжжя знаходилось перехрестя з круговим рухом, на якому він мав намір повертати ліворуч та продовжити рух у м.Запоріжжя. Після зупинки він надав аналогічні пояснення співробітнику поліції, однак він все одно виніс постанову про притягнення до відповідальності. Крім того, жодних неправомірних дій чи бездіяльності після зупинки транспортного засобу і під час складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності співробітниками поліції не вчинялось, ні відносно нього, ні відносно його дружини.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем до позовної заяви долучено протокол ультразвукового дослідження від 11.11.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_3 перебуває у стані вагітності, строк 7 тижнів, 6 днів (а.с. 16). Також, долучено виписний епікриз від 31.12.2019 року, згідно з яким ОСОБА_3 знаходилася у гінекологічному відділенні з 25.12.2019 року по 31.12.2019 року (а.с. 17). Однак, зазначені докази суд визнає неналежними, оскільки не підтверджують обставин, які підлягають встановленню під час судового розгляду та не стосуються позивача.

Доводи позивача про те, що його вагітній дружині довелося робити аналізи для перевірки її стану після перенесених нервувань, спричинених зупинкою їх автомобіля співробітниками патрульної поліції та подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони фактично ґрунтуються на припущеннях, позивачем не надано допустимих та законних доказів того, що саме зазначені події стали підставою необхідності звернення до медичного закладу для проходження обстежень.

Отже, позивачем у справі суду не надано доказів того, що дії працівників поліції, що мали місце 28.10.2020 року під час складання відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності були визнанні незаконними та протиправними. Сам факт скасування судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій працівників поліції.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, зважаючи на докази, які були долучені до позовної заяви, з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності самої шкоди, її розміру, як не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати у відповідності до статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.12.2021 року.

Суддя: В.В. Калюжна