ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/446/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/28149/20 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2021 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 01 лютого 2021 року) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 17.10.2008 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 14000 грн. Позивач зазначав, що ним виконані взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 20.09.2020 у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 37425,56 грн, з яких: 15017,54 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5397,60 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та 17010,42 грн. пені. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 37425,56 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.10.2008 та судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 12110 грн заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 від 17.10.2010 та судовий збір в сумі 680,15 грн, а всього 12790,15 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у позові, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення в цій частині та ухвалити нове про задоволення вимог Банку в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, адже відповідач поставив свій підпис саме в заяві позичальника, яким засвідчив, що він згідний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Крім того, апелянт вказує, що відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користуванням кредитом -1,9%, розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів та комісії, тобто сторонами при укладені кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Банк зазначає, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався, не визнавався недійсним, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитними коштами. Крім того, апелянт посилається на висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, від 23.12.2019 по справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі №382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі №355/1091/17, від 10.04.2019 року по справі №356/1635/16-ц, від 08.07.2019 року по справі №923/760/18, від 28.03.2019 по справі №428/2873/17, від 17.04.2019 по справі №666/388/16-ц, від 10.06.2020 року по справі №522/14440/15-ц, від 01.09.2020 року по справі №293/599/19-ц, від 12.02.2020 року по справі №382/327/18-ц, що помилково не були враховані судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Встановлено, що апелянтом оскаржується заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на даний час АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір 17 жовтня 2008 року, що підтверджується письмовою Заявою, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем.

У цій Заяві ОСОБА_1 засвідчив, що ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, що були надані для ознайомлення у письмовому вигляді, і виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 500 грн, базовою процентною ставкою за кредитом 1,9% на місяць, щомісячна комісія 3% та сторонами обумовлено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь яким із грошових зобов`язань більш ніж на 120 днів, позичальник сплачує штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с. 26).

До позовної заяви Банк додав Заяву, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію наказу №906 С-169 від 23.08.2006 «Про внесення змін в договірну базу по платіжним карткам, договірну базу щодо споживчого кредитування і щодо депозитних договорів (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів), розрахунки заборгованості, виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карт по кредитному договору.

Встановлено, що за умовами вказаного договору позичальник отримав шість кредитних карт: № НОМЕР_1 строком дії до 12/11; № НОМЕР_2 строком дії до 06/15, № НОМЕР_3 строком дії до 01/19, № НОМЕР_3 строком дії до 01/19, № НОМЕР_4 строком дії до 05/21, № НОМЕР_4 строком дії до 05/21 (а.с. 25).

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки слідує, що в межах кредитного договору б/н від 17.10.2008 за період з 17.10.2008 по 15.12.2018 шістнадцять разів змінювався кредитний ліміт (а.с. 24).

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 18- 25).

За розрахунками Банку, доданим до позову, станом на 20 вересня 2020 року відповідач має кредитну заборгованість в розмірі 37425,56 грн, із них: 15017,54 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5397,60 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 17010,42 грн заборгованість по пені.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Із норм ст. 547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження вимог щодо стягнення із відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, заборгованості по пені АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на 20.09.2020, заяву ОСОБА_1 від 17.10.2008, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17.10.2008, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, копію наказу №906 С-169 від 23.08.2006 «Про внесення змін в договірну базу щодо платіжних карток, договірну базу щодо споживчого кредитування і щодо депозитних договорів (в частині погашення заборгованості за рахунок депозитів), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карт по кредитному договору.

Так, стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 12110 грн., Хмельницький міськрайонний суд виходив з доведеності факту отримання позичальником кредитних коштів в зазначеному розмірі та неналежного виконання останнім своїх кредитних зобов`язань.

В цій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Так як апелянтом оскаржується рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому предметом апеляційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача 2907,54 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту (15017,54 грн (позовні вимоги) 12110 грн (заборгованість за простроченим тілом кредиту, що задоволена судом першої інстанції)).

Судова колегія вважає, що відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача 2907,54 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту виходячи з недоведеності позивачем наявності такої заборгованості.

Адже із розрахунків заборгованості за договором №б/н від 17.10.2008, укладеного між Банком та ОСОБА_1 станом на 31.05.2015, на 30.09.2019, на 20.09.2020 (а.с. 8 - 17), які надані Банком, вбачається, що з 17 жовтня 2008 року по 31 травня 2015 року проценти за користування кредитними коштами нараховані Банком за процентною ставкою 30% річних, 34,8% річних і 43,2% річних; за період з 01 червня 2015 року по 20 вересня 2020 року проценти нараховані за процентною ставкою 2,9%, 3,5%, 3,6% на місяць, що не відповідає умовам кредитного договору від 17.10.2008, за яким сторонами обумовлено базову процентну ставку за кредитом в розмірі 1,9% на місяць ( а.с. 26, 27).

Враховуючи вищезазначені розрахунки та виписку по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 18 - 23) апеляційний суд вважає, що списання Банком коштів на погашення процентів на суму 6703,49 грн (10641,45 грн (сума процентів, списаних банком) 3937,96 грн (сума процентів, що підлягали сплаті ОСОБА_1 за умовами кредитного договору від 17.10.2008)) за рахунок кредиту фактично призвело до збільшення заборгованості за кредитом на цю суму. А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача 2907,54 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Разом з тим, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь неустойки у вигляді пені, крім самих розрахунків кредитної заборгованості за договором, посилався на Заяву від 17.10.2008, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 17.10.2008, Умови та правила надання банківських послуг і наказ №906 С-169 від 23.08.2006, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, підписані відповідачем 17 жовтня 2008 року Заява та Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містять розмір процентної ставки за користування кредитними коштами (1,9% на місяць на залишок заборгованості), але ці документи не містять узгоджені сторонами умови щодо встановлення відповідальності позичальника за порушення зобов`язання та їх розміру у вигляді пені.

Умовами та правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення Клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, тощо.

Однак, в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг з врахуванням наказу №906 С-169 від 23.08.2006 розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву від 17.10.2008, а також те, що ці документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати пені саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в Заяві та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» домовленості сторін про сплату, розмір та порядок нарахування пені, надані банком Умови та правилами надання банківських послуг з врахуванням наказу №906 С-169 від 23.08.2006 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з врахуванням наказу №906 С-169 від 23.08.2006 з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, що підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг з врахуванням наказу №906 С-169 від 23.08.2006, що містяться в матеріалах цієї справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 17 жовтня 2008 року шляхом підписання Заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді розмір неустойки у вигляді пені.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), що в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при застосуванні відповідних норм права, що викладені в постанові Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахована банком пеня не відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_1 заяви.

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні пені є голослівними.

Також Банк, пред`являючи вимоги щодо погашення кредиту, окрім заборгованості за простроченим тілом кредиту, також просив стягнути заборгованість за відсотками нарахованими згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 86,4% річних для картки «Універсальна», які визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019 і, на думку позивача, є складовою кредитного договору, що укладений із ОСОБА_1 17.10.2008.

Однак, суд першої інстанції з мотивів зазначених вище вірно не прийняв до уваги вказані письмові документи та прийшов до правильного висновку, що ці Умови та правила надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019 не є складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків в разі порушення умов договору згідно ст. 625 ЦК України в розмірі, який зазначений у вищевказаних письмових документах.

Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Враховуючи зазначену норму матеріального права та оскільки строк виконання зобов`язань за кредитним договором №б/н від 17.10.2008 на час подання позову в листопаді 2020 року ще не настав, а Банк фактично достроково звернувся до відповідача з вимогою повернути отримані за договором кошти, то в розумінні норм Цивільного законодавства відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України при вирішенні цього спору.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при відмові у стягненні з відповідача відсотків порушено норми матеріального права, оскільки не враховано Заяву та Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписані ОСОБА_1 і підтверджують узгодження між сторонами умов кредитування в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами, є такими, що не заслуговують на увагу.

Адже встановлено, що позивачем при подачі позовної заяви не ставилося питання про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по нарахованим (простроченим) відсоткам, така позовна вимога не була предметом розгляду суду першої інстанції і, крім того, як вбачається із позовної заяви та розрахунків заборгованості за договором №б/н від 17.10.2008, укладеного між Банком та ОСОБА_1 станом на 31.05.2015, на 30.09.2019, на 20.09.2020 (а.с. 8 - 17) відсутня заборгованість відповідача по нарахованим (простроченим) відсоткам.

А відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене і положення ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає розрахунок заборгованості за договором №SAMDN50OTC від 17.10.2008, укладеним між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 20.09.2020, як належний доказ по справі.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 12.02.202 (справа№136/840/17), від 23.12.2019 (справа №572/1169/17), від 01.09.2020 (справа №293/599/19-ц), від 04.12.2019 (справа №750/6058/17-ц), від 12.02.2020 (справа №382/327/18-ц), від 26.02.2020 (справа №355/1091/17), але вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у вказаних справах було встановлено, що сторонами було підписано довідку про умови кредитування, а також в деяких справах, в самій заяві позичальника сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору, що є відмінним від обставин, встановлених судом у цій справі, де позичальником і Банком у Заяві від 17.10.2008 та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не узгоджено підстави сплати на користь Банку пені та відсотків від суми неповернутого в строк кредиту відповідно до ст. 625 ЦК України.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою висновки Верховного Суду, що викладені в постановах від 10.04.2019 (справа №356/1635/16-ц), від 08.07.2019 (справа №923/760/18), від 28.03.2019 (справа №428/2873/17), від 17.04.2019 (справа №666/388/16-ц), від 10.06.2020 (справа №522/14440/15-ц) є безпідставними, адже Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95, §61).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, §31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, §65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява №20166/92, §36).

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, тому суд першої інстанції при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин вірно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, що було предметом перегляду суду апеляційної інстанції, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 березня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова