Справа № 214/4960/19
2/214/961/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гринь Н.Г.,

секретар судового засідання Кушнерук Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ України», ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування, пені, моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП , -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Щербань В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою 13.05.2019 року, в якій просив суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 59 474,40 грн., що складається з: частини не компенсованого збитку за пошкодження автомобіля у ДТП у розмірі 58 674,40 грн., витрат на евакуацію автомобіля у розмірі 800 грн., пеню за невчасну сплату страхового відшкодування в розмірі 3 250,72 грн., та судові витрати у розмірі 14 152,60 грн., а саме: судовий збір у розмірі 1152,60 грн. та витрати понесені на правову допомогу 13 000 грн. Стягнути з ОСОБА_3 компенсацію франшизи, у розмірі 1000 грн., компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн. та судові витрати 1068,40 грн.: судовий збір у розмірі 768,40 грн.; витрати понесені на правову допомогу 300 грн.

Пред`явлені вимоги позивач мотивував тим, що 06.11.2018 року приблизно о 15-00 год. у Центрально-Міському районі м. Кривого Рога по вул. Прорізній водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Краян КС 6471 д.н. НОМЕР_1 , виконуючи поворот правопоруч по вулиці Ньютона, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем Nissan Leaf д.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 Автомобілю Nissan Leaf д.н. НОМЕР_2 були завдані механічні пошкодження. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Nissan Leaf д.н. НОМЕР_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , яка в результаті ДТП зазнала матеріальних збитків та моральної шкоди. 18.01.2019 року постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.01.2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні ДТП. Відповідно до звіту судового експерта автотоварознавця Рейнюк О.В. №318/18 від 21.12.2018 року було встановлено, що в результаті пошкодження автомобіля Nissan Leaf д.н. НОМЕР_2 його власнику був завданий матеріальний збиток у розмірі 97 751,23 грн. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП застрахована у ПРАТ «СК «ПЗУ Країна», ліміт 100 000 грн. 07.02.2019 року ОСОБА_1 подала до ПРАТ «СК «ПЗУ Україна» заяву про виплату страхового відшкодування. 14.05.2019 року страхова перерахувала на користь ОСОБА_1 39 079,83 грн., що і стало підставою для подання даного позову. Матеріальний збиток компенсований страховиком становить 97 751,23 39 076,83 = 58 674,40 грн. Крім того, після ДТП ОСОБА_1 замовила послуги з евакуації, вартість послуг склала 800 грн. Загальна сума недоплаченого страхового відшкодування , що має бути стягнутий з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 становить 58 674,40 + 800 = 59 474,40 грн. За несвоєчасність виплати ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» має сплатити пеню на користь ОСОБА_1 , що передбачена п.36.5 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заява була подана 07.02.2019 року, добровільний строк виплати 90 днів, отже кінцева дата для виплати 07.05.2019 року. Таким чином пеня складає 57 днів зі ставкою 17,5% річних та становить 59 474,40 грн. * (17,5%*2)/365*57 дні = 3 250,72 грн. Відповідач ОСОБА_3 має відшкодувати на користь ОСОБА_1 розмір франшизи у розмірі 1 000 грн., а також сплатити компенсацію за завдану моральну шкоду. Внаслідок ДТП ОСОБА_4 зазнала моральної шкоди: емоційного стресу, який виразився у переживаннях за власне життя в результаті зіткнення з великогабаритним авто-краном; дискомфорту, який характеризується тим, що звичний та усталений для ОСОБА_1 спосіб життя був кардинально змінений, були порушені життєві плати, адже з моменту ДТП позивач більше ніж півроку не могла користуватись власним автомобілем та витрачала багато часу на пересування по місту у громадському транспорті; схвильованості з приводу проблем матеріального характеру, оскільки ОСОБА_1 зазнала хвилювань з приводу пошуку грошових коштів для відновлювального ремонту після ДТП. Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 2000 грн., яка має бути компенсовано винною особою ОСОБА_3 . Крім того, вона змушена звертатись за правовою допомогою та витрати склали 13300 грн.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2019 року відкрито провадження та прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін (а.с. 36).

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 правом присутності не скористувались, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує наполягає на їх задоволенні. позовні вимоги підтримали , просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлений належним чином, про час та місце розгляду справи, однак не з`явився, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем не подано.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ України» правом присутності не скористався

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ України» подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду постановленою на місці відмовлено у прийняті відзиву у зв`язку із пропущенням строків на його подання визначеного в ухвалі суду (а.с. 128, п. 9).

У встановлений судом строк позивач та його представник відповідь на відзив не подали, а надли заяву про виключення відзиву відповідача та додатків до нього з переліку матеріалів справи (а.с. 109), у зв`язку із пропущенням строк на подання відзиву.

В ході розгляду справи: за клопотання представника позивача ухвалою суду від 27.07.2020 року призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року поновлено провадження у справі (а.с. 178).

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши вимоги позовної заяви, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Установлено, що 06 листопада 2018 року в 15 годин 00 хвилин у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу по вулиці Прорізній водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Краян КС-6471А, державний номерний знак НОМЕР_3 , виконуючи поворот праворуч на вул. Ньютона, не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїв зіткнення з автомобілем Nissan Leaf, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку прямо. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2019 року, яка набрала законної сили 28.04.2019 року (а.с.6), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку з цим, факт завдання шкоди позивачу ОСОБА_1 як потерпілому в ДТП є преюдиціальними та доказуванню не підлягає, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, з пункту 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Судом встановлено, що на момент ДТП власником «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (зворот а.с. 5).

Таким чином, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 , будучи винним у виникненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_1 спричинену їй шкоду в силу положень ч.2 ст.1187 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В силу ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

З огляду на приписи статей 11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його.

Таким чином потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, та у постанові №6-725цс16 від 14 вересня 2016 року, яка є обов`язковою до застосування всіма судами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування», франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 % від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Умовами п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Таким чином, в ідеальному значенні франшиза це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. За своїм характером вона хоча і є частиною матеріального збитку, однак не може бути включена до суми майнового збитку для стягнення її зі страховика, адже підлягає відшкодуванню виключно страхувальником або особою, відповідальною за збитки, завдані внаслідок ДТП. В даному випадку такою особою є відповідач ОСОБА_3 .

Разом з тим, позивачем не було надано договору страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу Краян КС-6471А, державний номерний знак НОМЕР_3 , з якого б вбачався розмір франшизи, а відповідного клопотання про витребування доказів в поярдку ст. 84 ЦПК Укпаїни позивачем не заявлено, у зв`язку із чим у задоволені вказаної вимоги слід відмовити за її недоведеністю.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що в добровільному порядку відповідач не сплатив позивачеві франшизу, позовні вимогі в цій частині, тому вона як матеріальний збиток підлягає стягненню з нього в примусовому порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню зі стягненням з ОСОБА_3 франшизи у розмірі 1000 грн.

При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Положеннями ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1 суд виходить з меж пред`явлених ним позовних вимог, враховує її психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, вона дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у неї автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на його корить моральної шкоди в розмірі 2000 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення майнової шкоди з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суд виходить з наступного.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, серія АМ 5849758 транспортний засіб «КРАЯН КС 6471 А», реєстраційний номер НОМЕР_1 забезпечено страховим покриттям, що заперечувалось сторонами (а.с. 7).

У ч. 1 статті 22 Закону 1961-IV зазначено у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

07.02.2019 року Позивач звернулась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою в якій просив перерахувати на його реквізити суму страхового відшкодування (а.с. 8).

14.05.2019 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» була виплачена сума відшкодування шкоди внаслідок ДТП у розмірі 39 079,83 грн. та 195,49 грн. в рахунок відшкодування пені.

Згідно наданого позивачем Звіту №310/18 по оцінці вартості (розміру) збитків, нанесених пошкодженням транспортного засобу розмір збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу Nissan Leaf реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження станом на дату оцінки складає 113 521,30 з НДС , 97 751,23 грн. без НДС (а.с. 44-78).

Вартість послуг за проведення дослідження становить 2 000 грн. (а.с.11).

Відповідно до висновку експерта від 17 серпня 2020 року та фототаблиці до нього (а.с.150-177), вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля Nissan Leaf реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 в резульаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 06.11.2018 року складає 85 539,69 грн.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п.1.6, 8.1 та 8.3 Методики, відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Таким чином, суд приймає до уваги саме висновок експерта, яким зокрема визначено розмір матеріальних збитків внаслідок ДТП, оскільки він є належним доказом.

Підстав ставити під сумнів правильність висновку експерта №Д5/08/20 по результатам проведення автотоварознавчої експертизи, складеного 17.08.2020 року у суду немає, оскільки зазначені в доданому до висновку калькуляції ремонтні роботи, адже визначені у повній відповідності з обсягом фактично виявлених ушкоджень.

За даних обставин, з урахуванням доведеності факту настання страхового випадку, суд приходить до висновку, що розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 за спричиненими їй матеріальними збитками в розумінні ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 45 659,86 грн., (з яких 85539,69 грн. шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу, 800 грн. шкода, пов`язана з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (квитанція №20438 від 06.11.2018 року, а.с.10, 39 079,83 грн. сума відшкодованої суми страховиком).

Відповідно до вимог положень п.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Заява про здійснення страхового відшкодування була подана ОСОБА_1 до страхової 07.02.2019 року, строк виплати 90 днів, тобто з 08.05.2019 року має нараховуватись пеня відносно суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 45 659,86 грн. за період з 07.05.2019 року по 04.07.2019 року (в межах позовних вимог), термін прострочення 57 днів.

Отже, загальна сума пені за несвоєчасну сплату страхового відшкодування має розраховуватися за формулою:

Пеня = С х 2ОСД х Д / 100, де

С сума заборгованості за період;

2ОСД подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення;

Д кількість днів прострочення.

Розраховується так:

Дисконтна ставка НБУ в цей період 17,5 % річних.

Подвійна облікова ставка НБУ 35 % річних.

Подвійна облікова ставка НБУ в день = 35 / 365 = 0,096 %.

Кількість днів прострочення 57.

Пеня = 45659,86 х 0,096 х 57 / 100 = 2498,51 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У силу вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем були здійснені витрати на проведення авто товарознавчого дослідження експерта ОСОБА_6 у розмірі 400 грн., однак копії квитанції позивачем не надано, витрати по наданню юридичних послуг під час розгляду даної справи фахівцем у галузі права ОСОБА_2 у розмірі 13 300 грн. (а.с. 28) та витрати по оплати витрат за проведення експертизи у розмірі 400 грн. (а.с. 182).

Разом з тим, витрати на проведення авто товарознавчого дослідження експерта Рейнюка О.В. не підлягають відшкодування позивачу, хоча дані витрати і пов`язані із дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 06.11.2018 року, однак цим висновком експертного автотоварознавчого дослідження не було встановлено суму матеріальної шкоди та не було предметом дослідження, спричиненої позивачу внаслідок ДТП транспортному засобу, розмірі матеріальної шкоди був встановлений висновком судової експертизи та не надано взагалі доказів таких витрат.Ці витрати здійсненні до звернення до суду, тому відшкодуванню не підлягають.

При цьому, підлягають стягненню з ПрАТ «Стразова компанія ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 документально підтвердженні витрати по оплаті витрат за проведення судової експертизи у розмірі 4000 грн. (а.с. 182).

Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно з частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Так, згідно частини третьої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

У пунктах 47, 48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Позивачем ОСОБА_1 надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано Договір про надання юридичних послуг №153, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , акт №1 виконаних робіт, квитанцію про сплату коштів за юридичні послуги, диплом спеціаліста.

Однак в матеріалах справи відсутні дані щодо надання правничої допомоги позивачу саме адвокатом, що є необхідною умовою згідно вищезазначеного, тому вимоги в частині стягнення витрат на отримання професійної правничої допомоги задоволенню не підлягають.

Як слідує з квитанції АТ «Ощадбанк» №28705 від 16.08.2019 року (а.с.30) за подання заяви про забезпечення доказів сплачено 384,20 грн., за пред`явлення ОСОБА_1 позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, в тому числі моральної шкоди, яка є майновою вимогою сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., згідно квитанції АТ «Ощадбанк» №62566 від 16.07.2019 (а.с. 23), в той час як мало було сплачено разом судовий збір у розмірі 1921 грн., тобто позивачем переплачено 768,40 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , враховуючи часткове задоволення позовних вимог стягнути у розмірі 38,42 (66,67 від позовних вимог до нього) грн. та з ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» 840,72 (76,78% від позовних вимог до страхової) на користь ОСОБА_1 , а переплачену суму судового збору 768,40 грн. повернути позивачеві в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.п.9,15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія ПЗУ України», ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування, пені, моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути зі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, юридична адреса: вул. Дегтярівська, 62, м. Київ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування завданого матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 48 158 (сорок вісім тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, юридична адреса: вул. Дегтярівська, 62, м. Київ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) 840 (вісімсот сорок) грн. 72 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП невідомий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) 38 (тридцять вісім) грн. 42 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Повернути ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім ) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено 09.03.2021 року.

Суддя Н.Г. Гринь