Провадження № 2/932/4246/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Левчинській А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

22.10.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину з моменту подачі першої заяви про видачу судового наказу, тобто з 28.02.2020 року до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.12.2016 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Протягом спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька - ОСОБА_3 . Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2020 року шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Після припинення шлюбних відносин діти залишилися з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач перестав утримувати їх спільних дітей, що змусило її звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач зазначає, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, 28.02.2020 року нею було подано до Покровського районного суду Дніпропетровської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, але у видачі наказу було відмовлено, оскільки нею не було надано достатніх доказів, що діти проживають саме з нею. 03.09.2020 року нею було подано ще одну заяву до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про видачу судового наказу, але у видачі наказу знов було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області, зареєстрованим не значиться. Тому вона вважає, що аліменти мають бути присуджені саме з 28.02.2020 року, тобто з дня подачі першої заяви до суду про видачу судового наказу.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа передана в провадження судді Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року суддею Кудрявцевою Т.О. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в дане судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила позовну заяву задовольнити, а справу розглянути без її участі та в заочному порядку.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на те, що згідно до отриманої судом на запит інформації з відповідного органу реєстрації місця проживання ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим, його виклик в судове засідання здійснено відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів передбачено ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, утримання відповідачем своїх дітей є не його правом, а його обов`язком.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вказав, що частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також положеннями ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Так, статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 12.12.2016 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб.

В період спільного проживання позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 24.03.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 346.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 02.06.2017 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 759.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 18.05.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Після припинення шлюбних відносин діти проживають з позивачкою.

За твердженням позивача, відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дітей і вони повністю перебувають на її утриманні, що не спростовано відповідачем. Вказане змусило позивачку звернутися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що діти сторін потребують матеріальної допомоги батька.

Будь-яких доказів в спростування позовних позивача або існування перешкод для сплати аліментів на утримання дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, незадовільних стану здоров`я чи матеріального становища, наявності на утриманні інших осіб, відповідачем у встановлені законом порядку та у спосіб суду не надано.

Зважаючи на викладене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

У позовній заяві серед інших вимог позивач просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, починаючи з моменту подачі нею першої заяви про видачу судового наказу, тобто з 28.02.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування цих вимог позивач посилається на те, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, 28.02.2020 року нею було подано до Покровського районного суду Дніпропетровської області заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, але у видачі наказу було відмовлено, оскільки нею не було надано достатніх доказів, що діти проживають саме з нею. 03.09.2020 року нею було подано ще одну заяву до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про видачу судового наказу, але у видачі наказу знов було відмовлено, оскільки ОСОБА_2 згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області, зареєстрованим не значиться.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Судом встановлено, що ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, з посиланням на ненадання заявницею доказів того, що діти проживають саме з нею.

Ухвалою Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11.06.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, з посиланням на те, що заявницею не надано належних документів, що підтверджують факт проживання з нею обох дітей.

Зважаючи на те, що положеннями частини 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а судом встановлено, що ухвалами Покровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2020 року та 11.06.2020 року, які вступили в законну силу, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі судових наказів про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей в зв`язку з ненаданням нею належних доказів проживання дітей саме з нею, її вимоги про присудження стягнення аліментів з відповідача, починаючи з моменту подачі нею першої заяви про видачу судового наказу, тобто з 28.02.2020 року, задоволенню не підлягають.

Будь-які належні та допустимі докази того, що позивачем вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача до її звернення до суду із даним позовом 22.10.2020 року, але вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, позивачем суду не надано. Тому, відповідно до положень ч.1 ст. 191 СК України суд вважає за необхідне присудити стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей від дня пред`явлення позову позивачем у даній справі, а саме з 22.10.2020 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у даній справі у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-268, 280-289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову - 22.10.2020 року, і до досягнення дітьми повноліття.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева