ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7083/21 Справа № 211/3175/19 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство Альфа-Банк, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є акціонерне товариство Альфа-Банк (далі АТ Альфа-Банк), про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що у травні 2019 року вона отримала позов АТ «Укрсоцбанк» про звільнення майна з-під арешту, з якого дізналася, що 27 листопада 2018 року державний реєстратор Третяк Т.В., на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєструвала за банком право власності на спірний будинок, який належав їй та був переданий в іпотеку на підставі договору, укладеного між сторонами 09 серпня 2007 року.

Вказувала, що 24 вересня 2015 року рішенням суду вже звернуто стягнення за іпотечним договором на будинок шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, однак це рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилаючись на те, що реєстрація права власності на спірний будинок за банком здійснена з порушенням норм законодавства: державний реєстратор порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки не вчиняв нотаріальної дії, тому не мав права проводити державну реєстрацію права власності за банком; відповідач вже скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду; вона не отримувала повідомлення від банку про усунення порушень основного зобов`язання; у будинку проживають і зареєстровані малолітні діти, а тому держаний реєстратор не мав права порушувати їх права, просила суд скасувати рішення державного реєстратора Третяк Т.В. від 27 листопада 2018 року №44290017 Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року про реєстрацію права власності на будинок загальною площею 235,3 кв.м, житловою площею 121,6 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк», та скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №44290017 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що що при реєстрації права власності на користь АТ «Укрсоцбанк» не було отримано попередню згоду і дозвіл органів опіки і піклування, що є порушенням прав дітей на житло, та суперечить вимогам ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» при проведенні реєстрації, держаним реєстратором не дотримано порядок, не перевірено на підставі яких документів державним реєстратором Третяк Т.В. проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно за банком.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року до участі у справі в якості правонаступника відповідача АТ Укрсоцбанк залучено АТ Альфа-Банк.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02 червня 2021 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, з врахуванням позиції Верховного Суду, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09 серпня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №123/07-ІК/019, за умовами якого позичальник отримав 55 000,00 доларів США зі сплатою 13,50% річних, з кінцевим терміном повернення до 08 серпня 2017 року.

На забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 09 серпня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №123/07-ІЗ/019, предметом якого є житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 .

Пунктами 4.5,4.5.5 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2015 року звернено стягнення за іпотечним договором на спірний житловий будинок, який належить ОСОБА_2 , шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку»: шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті».

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

02 березня 2018 року АТ «Укрсоцбанк»» надіслало ОСОБА_2 повідомлення про наявність непогашеної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням в порядку передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право приватної власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки серії та номера 031-905.463, виданого 02 березня 2018 року АТ «Укрсоцбанк», іпотечного договору від 09 серпня 2007 року №123/07-ІЗ/019 та договору кредиту від 09 серпня 2007 року №123/07-ІК/019.

Розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції не встановив підстав для задоволення позову. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказував про правомірність і законність дій державного реєстратора з проведення державної реєстрації прав власності на предмет іпотеки за АТ «Уксоцбанк».

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про іпотеку» передбачено три форми захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

В разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (стаття 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

У контексті вибору способу звернення стягнення на іпотечне майно як способу захисту порушеного права потрібно враховувати висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 09 липня 2002 року №1 5-рп/2002, яким визначено, що кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає, що договір про задоволення вимог в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кредитор вправі вчиняти будь-які дії (застосовувати способи звернення стягнення на іпотеку, визначені Законом та договором), спрямовані на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що набрало законної сили, не позбавляє іпотекодержателя права після ухвалення такого рішення застосовувати позасудовий спосіб захисту своїх порушених прав шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що був предметом судового розгляду.

Суди встановили, що умовами іпотечного договору, укладеного між сторонами передбачено право іпотекодержателя за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Ураховуючи наведене, застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості після ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (судового способу) не порушує принципу правової визначеності, а спрямоване на задоволення іпотекодержателем своїх вимог за рахунок предмета іпотеки способом, не забороненим законом.

Разом із цим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору та договору іпотеки, споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.

З огляду на викладене, предмет іпотеки, а саме нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, не може бути примусово стягнуто на підставі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником/майновим поручителем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Такий правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 (провадження №14-45цс20).

Колегія суддів вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», отже, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ Укрсоцбанк.

Таким чином вимоги ОСОБА_2 в частині скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №44290017 про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на будинок загальною площею 235,3 кв.м, житловою площею 121,6 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

Водночас позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора Третяк Т.В. від 27 листопада 2018 року №44290017 Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року про реєстрацію права власності на будинок загальною площею 235,3 кв.м, житловою площею 121,6 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк» не підлягають задоволенню, оскільки у пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 (провадження №14-536цс18), вказано, що під час розгляду справ суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18 (провадження №12-184гс18).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, в порядку розподілу судових витрат з АТ Альфа-Банк, який є правонаступником відповідача АТ Укрсоцбанк, на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати в розмірі 3 457,80 грн. за подачу позову, апеляційної та касаційної скарги пропорційно до розміру заявлених та задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство Альфа-Банк, про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №44290017 про державну реєстрацію права власності за акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на будинок загальною площею 235,3 кв.м, житловою площею 121,6 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства Альфа-Банк на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 457,80 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.