Справа № 616/683/21
Провадження № 2/616/295/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 грудня 2021 року смт Великий Бурлук
Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Грошової Н.М.
за участю секретаря Логвінової М.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 18 758,03 грн.,
Позичальник свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач, в порушення умов вказаного договору, не виконав належним чином зобов`язання за договором у зв`язку з чим станом на 24.09.2021 за ним утворилась заборгованість у розмірі 18 58,03 грн., яка складається: 12 300,00 грн .- заборгованість за тілом позики, 5 412,00 грн. - заборгованість за процентами, 1 046,03 грн. - заборгованість за комісією.
Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначає, що необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви відсутні, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Повідомлений своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Клопотання про відкладення справи та відзив на позов до суду не надходили.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України.
Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, в тому числі і надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту.
Пунктом 8.2. договору встановлено, що укладанням договору відповідач підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Правил, які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, редакція яких розміщена на Сайті позикодавця. Розділом 4 вказаних Правил визначено порядок подачі заявки та укладення електронного договору. Договір укладено після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позивача всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних) та отримання ним одноразового ідентифікатора у вигляді смс-повідомлення.
Так, договором передбачено надання грошових коштів в позику в сумі 12 300,00 грн., зі сплатою 2,20% щоденно, що за календарний рік становить 803% річних. При цьому, позика надається на умовах «Програми лояльності», яка передбачає використання позичальником СМС-повідомлень, що містять унікальний набір символів та активація яких дає право на отримання грошових коштів у позику на більш вигідних умовах а саме шляхом зменшення процентної ставки на 95%. Таким чином, з урахуванням застосованої програми розмір щоденних процентів становить 0,11%, що становить 40,15% річних. Позика надається за вирахування комісії відповідно до п.1.4 Договору з суми, що підлягає одержанню позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську карту позичальника № НОМЕР_1 .
Строк кредитування складає 20 днів, позика має бути повернута у термін до 02.09.2021 (а.с.6)
У разі прострочення виконання договору позичальник зобов`язаний сплатити 4,00% від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення (п.4.3 договору), у разі прострочення більше ніж на 30 днів пеня збільшується на 2% та становить 6% від суми позики на кожен день прострочення (п.4.3.1 договору), у разі прострочення сплати заборгованості більше ніж на 61 день позичальник зобов`язується додатково сплатити штраф у розмірі половини (50%) суми позики (п.4.3.2. договору).
Також умовами договору передбачено нарахування комісій. Так, п.1.4 передбачена одноразова комісія за видачу позики у розмірі 2,5%, але не менше ніж 100,00 грн. від суми позики, вказаної у п.1.1 договору, яка підлягає сплаті в момент видачі позики шляхом її утримання позивачем. Пунктом 1.4.1 передбачена комісія за обслуговування позики у розмірі 0,20% від суми позики щоденно, п.1.4.2 - комісія за обслуговування особистого кабінету позичальника у розмірі 10,00 грн за тиждень до дня повного виконання зобов`язань за договором, п.3.1 - комісія за отримання смс -інформування про актуальний розмір заборгованості у сумі 12,00 грн., яка нараховується щоденно.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та sms -повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, який суд застосовує у даній справі відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
З урахуванням доказів наданих позивачем, суд приходить до висновку, що між сторонами договір позики укладено в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію».
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Також суд враховує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12).
Так, сума нарахованих проценти за договором позики до 02.09.2021 складає 5 412,00 грн.
При цьому, розрахунок заборгованості за тілом позики та за процентами за вищевказаним договором сумніву у суду не викликає, доказів на його спростування відповідачем не надано.
У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом позики та за процентами підлягають задоволенню в сумі 17 712, 00 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по комісії суд зазначає наступне.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.
Суд звертає увагу на те, що згідно положень абзацу першого частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до положень абз.1 ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
В свою чергу ч.2 ст.625 ЦК України передбачає сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положеннями статей 549-552 ЦК України передбачено сплату неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.
Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що наслідками укладення договору позики є:
-зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики);
- одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики;
- сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми;
- сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.
Про те положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої Цивільного кодексу України не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії.
З урахуванням вище наведеного суд вважає, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 1046,03 грн є необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 2143,44 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 280-282, 279 ЦПК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 18 758,03 грн.- задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» судовий збір сплачений за подання позовної заяви, пропорційно задоволеній частині, у розмірі 2143 (дві тисячі сто сорок три) гривні 44 копійки.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч.1 ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: ( АДРЕСА_1 ).
Повний текст рішення складено 15.12.2021.
Головуючий: суддя Н.М.Грошова