Номер провадження: 22-ц/813/1247/21
Номер справи місцевого суду: 2-3702/11
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Громіка Р.Д.,

суддів: Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА.

Короткий зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

До суду звернувся представник ОСОБА_1 із заявою про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина, яке було застосоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3702/11 від 04.09.2019р. Заява мотивована тим, що в межах виконавчого провадження № 59250443 у приватного виконавця Парфьонова Г.В. виконується рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2016р., за яким стягується заборгованість за кредитним договором № 214/П від 13.09.2006р. Зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 214/П від 13.09.2006р. забезпечені іпотекою. Відомості щодо наявності іпотеки підтверджується інформацією з відповідного державного реєстру. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази ухилення боржника від виконання рішення суду, а невиконання рішення пов`язане з об`єктивними обставинами. У зв`язку з цим відсутні підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2020 року скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина, застосоване ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3702/11 від 04 вересня 2019р.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Парфьонов Г.В. просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції його неналежним чином повідомлено про розгляд відповідного подання.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, призначене на 03 березня 2021 року, сторони у справі не з`явились, належним чином сповіщались про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв у справі не надходило.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки, які неодноразово направлялись ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , повертались на адресу суду без вручення із поміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання» або «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 135-136, 142-143, 150-151, 162-163, 174-175). Також поштові повідомлення з судовими повістками на 09.09.2020р. та на 03.02.2021р. повертались з поміткою працівників пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що заявник ОСОБА_1 належним чином сповіщений про слухання справи у суді апеляційної інстанції, неотримання ним судової кореспонденції є зловживанням наданими правами, враховуючи ті обставини, що сторона повідомлялась належним чином у відповідності до чинного процесуального законодавства. Враховуючи, що заявник, як ініціатор провадження загалом повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї справи, і крім надісланої судової кореспонденції, має можливість отримати інформацію щодо руху цивільної справи в мережі Інтернет на офіційних ресурсах Одеського апеляційного суду.

Більш того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що сторони процесу повинні вживати заходи для того, щоб дізнатися про рух та розгляд їх справ.

Так, в пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року по справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03) зазначено, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02). Європейський Суд, де зазначив, що заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки між вереснем 2002 року та груднем 2003 року та після 2 червня 2004 року, щоб довідатись про стан провадження у його справі.

Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрована з 13.12.2014р. за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у заяві про відкладення судового засідання, яке було призначене на 19 серпня 2020 року, а також ознайомлення з матеріалами справи, ОСОБА_1 сам зазначає адресу АДРЕСА_2 (т. 3, а.с. 155-156).

Таким чином, є всі правові підстави вважати сповіщеним ОСОБА_1 про слухання справи на 03 березня 2021 року.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 березня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до того ж суду для продовження розгляду питання скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи не вбачається, що приватний виконавець Парфьонов Г.В. був належним чином сповіщений про розгляд відповідної заяви.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17).

Задовольняючи заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції послався на те, що статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

В провадженні приватного виконавця Парфьонова Г.В. перебуває виконавче провадження АСВП № 59250443 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3702/11, виданого 31.05.2017р. Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №214/П від 13.09.2006р. у загальній сумі 2 869 311,70 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на 17.11.2016 складає 75593967,87 грн.) та 11 311 070, 95 гривень, з яких: заборгованість по кредиту строкова 646 125,00 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту 984 391,48 доларів США; поточна заборгованість по процентам 22 671,24 доларів США; прострочена заборгованість по процентам 1 216 311,70 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату кредиту 5 000 508,99 гривень; пеня за прострочення сплати процентів - 6310561,96 гривень, а також заборгованість за щомісячною комісією у розмірі 1 568 086,56 гривень; штраф у розмірі 888 045,00 грн. за порушення умов договору іпотеки від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., за реєстровим №13266; витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 3 654,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн.

З договору іпотеки від 13.09.2006р. за р. №13266 вбачається, що зобов`язання позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором № 214/П від 13.09.2006р. забезпечені іпотекою. Інформаційною довідкою з ДРРПНМ від 31.05.2019р. підтверджується наявність запису про іпотеку.

У постанові від 29.05.2019р. по справі №2-173/2011 Верховний Суд зробив висновок про відсутність у випадку забезпечення кредитних зобов`язань іпотекою підстав для тимчасового обмеження права позичальника у виїзді за кордон.

Стаття 263 ЦПК України встановлює, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного суду.

Таким чином, на цей час не вжиті усі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для виконання рішення суду від 17.11.2016р.

Враховуючі те, що в матеріалах справи наявні докази забезпечення зобов`язань боржника перед банком іпотекою, то відсутні підстави тимчасово обмежувати право позичальника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Як зазначено в ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина підлягає задоволенню та вжиті заходи підлягають скасуванню.

Однак колегія суддів повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

Висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.05.2019р. по справі №2-173/2011 про відсутність у випадку забезпечення кредитних зобов`язань іпотекою підстав для тимчасового обмеження права позичальника у виїзді за кордон, не може бути застосований у справі щодо заяви ОСОБА_1 , оскільки у цивільній справі №2-173/2011 та правовідносини у справі №2-3702/11 не є однорідними, не регулюються схожими нормами права.

Крім того, із заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що заявник постійно звертається до державного виконавця з заявами про сповіщення, що вона не має змоги виконати рішення суду у зв`язку із відсутністю належних доходів та жодним чином не ухиляється від виконання рішення суду.

Проте судова колегія зазначає, що судом першої інстанції для перевірки обставин, викладених в заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, не витребувано повні матеріали виконавчого провадження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та неправильно вирішив питання щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення до того ж суду для продовження розгляду питання щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року скасувати, справу направити до того ж суду для продовження розгляду питання щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк