Дата документу 09.03.2021 Справа № 310/8022/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 310/8022/20 Головуючий у 1 інстанції: Дубровська Н.М.
№ 22-ц/807/1133/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фарватер-Експрес» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2021 року за позовом Приватного підприємства «Фарватер-Експрес» до Державного підприємства «База відпочинку «Янтар», Державної судової адміністрації України, Бердянського управління ГУ ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконною та скасування постанови про опис та арешт майна (коштів боржника) ЗВП №49294522 від 10.09.2020,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ПП «Фарватер-Експрес» звернулось до суду з позовом до ДП «База відпочинку «Янтар», Державної судової адміністрації України, Бердянського управління ГУ ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконною та скасування постанови про опис та арешт майна (коштів боржника) ЗВП №49294522 від 10.09.2020.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ПП «Фарватер-Експрес» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таикх підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2020 року ПП «Фарватер-Експрес» звернулося до суду з позовною заявою до ДП «База відпочинку «Янтар», Державної судової адміністрації України, Бердянського управління ГУ ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просить визнати незаконною та скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ЗВП №49294522 від 10.09.2020, винесену старшим державним виконавцем Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єрмак С.Т.

Ухвалою від 09 листопада 2020 року позовна заява була залишена без руху в зв`язку з недотриманням позивачем вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України та для усунення недоліків позовної заяви позивачу було надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали. Ухвалу про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 08 грудня 2020 року.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції зазначив про те, що позивач не виклав всіх обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, не надав доказів що підтверджують зазначені у позові обставини.

Суд також вважав, що у позові не обґрунтовано залучення певних осіб у якості відповідачів, не обґрунтовано подання позову в порядку цивільного судочинства, не залучено стороною державного виконавця, тощо. Також суд вважав суттєвим не зазначення у позові про досудові способи врегулювання, неподання іншого позову тощо.

Ще однією підставою стало надання неналежно завірених та виготовлених копій документів.

16 грудня 2020 року на виконання ухвали суду від 09 листопада 2020 року позивачем надано уточнену позовну заяву про визнання незаконною та скасування постанови про опис та арешт майна (коштів боржника) ЗВП №49294522 від 10.09.2020.

Разом з тим, визнаючи позов неподаним, суд послався на те, що недоліки не були усунені.

Також суд зазначив, що порушення ч.7 ст. 177 ЦПК України, позивач не долучив документу, який належним чином підтверджує повноваження представника позивача. Надана копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань належним чином не підтверджує повноважень ОСОБА_6 , оскільки з нього не вбачається, що зазначений витяг зроблено станом на час пред`явлення позову до суду.

Такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на положеннях ст. 175 ЦПК, які містять вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

На стадії вирішення питання про відповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК, суд вирішує питання, які стосуються лише дотримання виог щодо форми та змісту позову.

Натомість суд першої інстанції зажадав від позивача надання належних доказів, виготовлення якісних копій, незважаючи на те, що не досліджував, та не міг на даній стадії досліджувати та аналізувати питання належності доказів, питання про наявність або відсутність їх, в тому числі якість їх виготовлення (тим більше з урахуванням того, що позивач зазначав при апеляційному розгляді про те, що неякісним є оригінал, а відтак неможливо зробити з нього іншу копію).

Ці обставини можуть бути проаналізовані судом на наступних стадіях процесу при здійсненні оцінки доказів.

Судом також не враховано, що ст. 175 ЦПК вимагає лише про зазначення та надання доказів позивачем у разі їх наявності, позаяк навіть відсутність будь-яких доказів не позбавляє позивача права на звернення до суду.

Тим більше зазначена норма не передбачає надання документів на час подання позову про повноваження керівника, яким підписаний позов. У разі наявності будь-яких сумнівів у повноважності керівника, суд не позбавлений вирішити зазначені питання на наступних стадіях розгляду справи.

Також на наступних стадіях розгляду справи вирішуються і питання щодо залучення інших ( «належних»,- на думку суду) сторін.

Статтею 175 ЦПК України визначено вичерпний перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява. Зокрема надання доказів не вирішується на стадії перевірки позову та матеріалів.

Як роз`яснено у пп..4 п.7 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Крім того, висновки суду, що позивачем не викладені всі обставини, якими він обґрунтовує позов є взагалі не узгоджується з принципом диспозитивності цивільного судочинства, позаяк саме позивачеві відомо які обставини зумовили подання позову, і він на власний розсуд визначає обсяг обґрунтування власних вимог.

П.8 вище зазначеної постанови Пленуму ВСУ, роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тому судді повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже суди помилково визнають такими, що дають підстави для повернення позовних заяв ті обставини, зокрема, щодо незазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не наведення попереднього (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; відсутність власного підтвердження позивачем про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, підстави звільнення позивача від сплати судового збору, адже зазначені обставини можуть бути з`ясовані судом на наступних стадіях процесу.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фарватер-Експрес» задовольнити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2021 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков