ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року

у цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2010 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 02 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 844928/ФЛ за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 184822,40 доларів США, зі сплатою 14,49 процентів річних у строк до 12 червня 2028 року.

02 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 844928/ФЛ-П, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № 844928/ФЛ. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

У порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 своїх зобов`язань належним чином не виконала, в результаті чого станом на 15 січня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 221174,02 доларів США, з яких: за кредитом 182037,19 доларів США, за процентами 34510,72 доларів США, по пені за порушення строку ануітетного платежу 4626,11 доларів США.

ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, проте добровільно зобов`язання не виконала.

На підставі викладеного, просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 844928/ФЛ від 02 липня 2008 року у розмірі 221174,02 доларів США, що еквівалентно 1769922,97 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року позов ВАТ КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 844928/ФЛ від 02 липня 2008 року в сумі 1769922,97 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки зобов`язання з повернення грошових коштів відповідачами не виконано, тому наявні підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в частині вирішення позову до ОСОБА_1 не врахував, що позов до поручителя подано з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України строку з моменту настання виконання основного зобов`язання.

Враховуючи, що рішення суду оскаржується лише в частині вирішення позову ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , в іншій частині позов в суді апеляційної інстанції не переглядається.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 844928/ФЛ за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 184822,40 доларів США, зі сплатою 14,49 процентів річних у строк до 12 червня 2028 року (а.с.7-12).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором, 02 липня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений договір позики № 844928/ФЛ - П, за умовами якого поручитель і боржник відповідають перед банком за порушення обов`язків, передбачених договором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник (а.с.13-14).

У порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_3 своїх зобов`язань належним чином не виконала, в результаті чого станом на 15 січня 2010 року виникла заборгованість у розмірі 221174,02 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 1769922,97 грн. з яких: за кредитом 182037,19 доларів США, за процентами 34510,72 доларів США, по пені за порушення строку ануітетного платежу 4626,11 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує обов`язки з повернення кредиту та процентів по ним, а оскільки основне зобов`язання було забезпечено порукою, то сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Проте погодитися з висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно пункту 5.3. договору поруки, дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

У пункті 3.3.3 кредитного договору від 02 липня 2008 року передбачено, що необхідний платіж визначений у п.п. 3.3.1 з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно до 10 числа поточного місяця відповідно до цього договору.

Отже, строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється.

Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та передчасно дійшов висновку про необхідність стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, 09 жовтня 2008 року ОСОБА_3 здійснила останнє погашення заборгованості за кредитом та за процентами, в подальшому жодних погашень заборгованості не вчиняла (а.с.16).

Таким чином, позивач повинен був вимагати стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором у шестимісячний строк з часу прострочення несплаченої заборгованості.

Проте до суду з даним позовом, в тому числі і до поручителя, банк звернувся лише у лютому 2010 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст. 559 ЦК України.

При цьому, з урахуванням того, що з листопада 2008 року позичальник порушує умови кредитного договору, не сплачує заборгованість, банк не звертався ані до позичальника, ані до поручителя з відповідними вимогами про усунення порушень, чим сприяв значному збільшенню заборгованості.

При цьому відповідно п. 2.1. договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому.

Повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надана особисто поручителю (п. 2.4. договору поруки).

З урахування викладеного, долучена в якості доказів претензія банку від 15 січня 2010 року до ОСОБА_1 (а.с.18-19) не може слугувати підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання, у відповідності до частини другої статті 1050 ЦК України, оскільки доказів її надіслання рекомендованим чи цінним листом, або вручення особисто поручителю позивачем не надано ні суді першої ні апеляційної інстанції.

Таким чином встановивши, що ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом лише у лютому 2010 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ст. 559 ЦК України, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо даних для задоволення апеляційної скарги, тому з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заборгованості за кредитним договором №844928/ФЛ від 02 липня 2008 року в сумі 1769922 грн. 97 коп, судового збору в сумі 1700 грн. 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида