Справа № 192/1135/19
Провадження № 2/192/41/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16 березня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю секретаря судового засідання - Корота Л.С.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Текутьєвої М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , треті особи: Солонянська селищна рада, Виконавчий комітет Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування) про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право приватної власності від 15 квітня 1989 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 .

У вказаному житловому будинку крім позивачки зареєстровані її син ОСОБА_4 , онука ОСОБА_2 , правнук ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_5 .

Реєстрація місця проживання відповідачки ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку була здійснена 26 грудня 2008 року, а реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_3 25 вересня 2012 року.

Відповідачка ОСОБА_2 покинула місце своєї реєстрації та проживання в будинку АДРЕСА_1 з вересня 2011 року і до теперішнього часу без поважних причин не проживає, а відповідач ОСОБА_3 за місцем реєстрації у житловому будинку не проживав з дня народження.

Оскільки відповідачі до цього часу зареєстровані у спірному будинку, то це значно порушує права позивачки на користування і розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 , і тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідачів.

Представник третьої особи Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, підтримала пояснення на позовну заяву відповідно до яких зазначила, що відповідач ОСОБА_3 є малолітнім та не досяг віку, за якого може вільно визначати своє місце проживання та не набув повної цивільної дієздатності, тому підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням відсутні, а належним та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітній набув право власності або право постійного користування іншим житлом позивачкою не надано (а.с. 41, 42).

Відповідачі, які про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 134-136) в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи Солонянської селищної ради, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачів та представника третьої особи Солонянської селищної ради, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України постановив ухвалу про розгляд справи в порядку заочного розгляду.

Суд, заслухавши позивачку, представника третьої особи Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування), свідка, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, позов про визнання ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право про право приватної власності від 15 квітня 1989 року та рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2008 року, належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 12, 13).

Відповідно до довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 509 від 30 травня 2019 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , але ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають (а.с. 19).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 702 від 10 червня 2019 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 з 26 грудня 2008 року по теперішній час (а.с. 11).

Як вбачається з акту обстеження помешкання від 24 червня 2019 року проведеного депутатом Солонянської селищної ради ОСОБА_6 та представниками громадськості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_2 з вересня 2011 року та ОСОБА_3 з 25 вересня 2012 року не проживають за адресою: АДРЕСА_1 . На момент обстеження їх особистих речей, які свідчили б про проживання в даному будинку виявлено не було (а.с. 23).

Відповідно до довідки про зареєстрований у житловому будинку осіб виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 429 від 18 червня 2020 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 не зареєстрований (а.с. 93).

Згідно повідомлення Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 202 від 19 червня 2020 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 19 червня 2020 року проведеного депутатом Військової сільської ради ОСОБА_10 та представниками громадськості ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_13 в будинку АДРЕСА_2 без реєстрації (а.с. 94).

З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28 грудня 2020 року проведеного начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Солонянської селищної ради, інспектором ювенальної превенції Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 121).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради № 3231 від 10 лютого 2021 року в будинку АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (а.с. 131).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що їй відомо, що відповідачка ОСОБА_2 проживала в будинку позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , але після того як вона уклала шлюб в зазначеному будинку більше не проживала.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК України - держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , яка з 2011 року не проживає в будинку позивачки, не є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є членом сім`ї позивачки, місце проживання якої зареєстровано за вищезазначеною адресою і така реєстрація, перешкоджає позивачці належним чином реалізувати своє право власності на свій будинок. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідачки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком позивачки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивачки про визнання таким, що втратив право користування будинком позивачки ОСОБА_3 , то суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 30 ЦК України - цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Як випливає зі ст. 31 ЦК України - фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом.

Враховуючи викладені норми матеріального права, суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 є малолітній і самостійно немає права розпоряджатись своїм правом на користування жилим приміщенням позивачки, тому доводи позивачки про втрату права користування ОСОБА_3 жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав тривалого його не використання, є помилковими і такими, що суперечать нормам матеріального права і в задоволені позову в частині вимог до ОСОБА_3 слід відмовити за безпідставністю.

За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині вимог до ОСОБА_2 повному обсязі і її слід визнати такою, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а в частині вимог до ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1, 2).

На підставі викладеного, ст.ст. 29-31, 386, 391, 405 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків та серія паспорта суду невідомі, треті особи: Солонянська селищна рада, яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292, Виконавчий комітет Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування), яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп. судового збору.

В задоволені позову ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , треті особи: Солонянська селищна рада, яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292, Виконавчий комітет Солонянської селищної ради (як орган опіки та піклування), яка розташована за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Гагаріна, буд. 7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40204292, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачами в загальному порядку встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.