Єдиний унікальний номер 235/3144/20
Номер провадження 22-ц/804/356/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/3144/20 за позовом ОСОБА_1 до Доне-цької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої неза-конними діяннями органів досудового розслідування, стягнення витрат на юридичну допомогу, з апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача Донецької обласної прокуратури на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2020 року (суддя першої інстанції Клікунова А.С.),-

В С Т А Н О В И В :

22 травня 2020 року на ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Донець-кої області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казна-чейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діяннями ор-ганів досудового розслідування, стягнення сплаченої суми у зв`язку з наданням юридичної до-помоги та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 01 січня 2012 року по 29 грудня 2017 року він працював на посаді головного лікаря Покровської центральної районної лікарні, а з 29 груд-ня 2017 року по 12 квітня 2019 року в.о. головного лікаря Покровської ЦРЛ.

07 квітня 2017 року Красноармійською місцевою прокуратурою щодо нього було розпоча-то досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досу-дових розслідувань за № 0000061 за кримінально-правовою кваліфікацією злочину ч. 1 ст. 368 КК України.

27 квітня 2017 року прокурором Красноармійської місцевої прокуратури Шутьку С.Л. бу-ло повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (прийняття пропозиції неправомірної вигоди службовою особою, за вчинен-ня певних дій в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду з використанням службового

становища).

15 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду До-нецької області відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зо-бов`язання з терміном дії до 15 жовтня 2017 року, який у подальшому не продовжувався.

10 вересня 2018 року Красноармійською міськрайонною прокуратурою затверджено об-винувальний акт відносно ОСОБА_1 про вчинення ним злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року, залишеним без змін ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 січня 2020 року та постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Внаслідок дій органів державної влади (ГУ НП в Донецькій області, Донецької обласної прокуратури), що виразилися в незаконному притягненні до кримінальної відповідальності по-зивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в тому, що він тривалий час перебував під слідством та судом (3 роки 2 місяці), що призвело до порушення нормального життєво-го ритму, соціальних зв`язків, зруйнованих планів кар`єрного росту, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, вимагало від нього додаткових і тривалих зусиль для організа-ції свого життя. Замість звичайної побудови особистого життя і забезпечення добробуту своєї родини позивач вимушений був діяти у штучно створених (не за власним волевиявленням) умовах, мав доводити свою невинуватість. Тривалий час психологічний стан позивача перебу-вав в постійному напруженні та стресі, викликаних необхідністю неодноразово прибувати на виклики слідчих та суду, витрачати час на допити у слідчого та приймати участь в судових засіданнях, здійснювати захист у кримінальному провадженні для відновлення чесного імені. З причини неправомірного обвинувачення ОСОБА_1 , який на той час працював на посаді го-ловного лікаря Покровської центральної районної лікарні, у вчиненні злочину з корисливих мотивів позивач зазнав душевних переживань, занепокоєння, приниження честі, гідності і ділової репутації. Події безпідставного переслідування правоохоронними органами також негативно вплинули на його стан здоров`я. Позивач звертався за медичною допомогою, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному, терапевтичному, неврологічному відділеннях Покровської ЦРЛ зі скаргами на підвищення артеріального тиску, головну біль, безсоння, більш того виникла необхідність отримання допомоги лікаря-психіатра, до теперішнього часу позивач перебуває на обліку з діагнозом «тривожно-депресивна реакція, стійкий антено-невротичний синдром». Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи № 1905-1907, проведеної 15 травня 2020 року Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз в розмірі 1080 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент розгляду судом справи, а саме в сумі 5 150 840,00 грн., що відповідатиме справедливій сатисфакції за його незаконне кримінальне переслідування правоохоронними органами.

Крім того, ОСОБА_1 заявлено вимоги щодо відшкодування майнових збитків, а саме компенсації витрат на правову допомогу в сумі 50 000,00 грн., які сплачені в якості гонорару адвоката, яким здійснено юридичний захист позивача під час здійснення кримінального прова-дження (проведення слідчих дій, судового розгляду), обвинувачення за яким не підтвердилося та ухвалено виправдувальний вирок.

На підставі викладеного, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейсь-кого рахунку:

- моральну шкоду, завдану незаконним кримінальним переслідуванням в сумі 5 150 840,00 грн.;

- грошову суму, сплачену за надання юридичної допомоги в розмірі 50 000,00 гривень;

- судові витрати по справі, а саме: витрати на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн., ви-трати, пов`язані з проведенням судово-психологічної експертизи в сумі 15 690,24 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бю-джету України шляхом списання в безспірному порядку коштів з Єдиного казначейського ра-хунку на користь ОСОБА_1 :

- моральну шкоду в сумі 400 000 грн., заподіяну внаслідок незаконного повідомлення про підозру і пред`явлення обвинувачення, та за час перебування під слідством та судом у криміна-льному провадженні № 0000061, внесеному 07 квітня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 368 КК України;

- витрати (гонорар адвоката) в сумі 50 000 грн., пов`язані з отриманням юридичної допо-моги (захисту) під час здійснення кримінального провадження (проведення слідчих дій, судо-вого розгляду), обвинувачення за яким не підтвердилося та ухвалено виправдувальний вирок.

Стягнуто в солідарному порядку з Прокуратури Донецької області, Головного управління Національної поліції в Донецької області на користь ОСОБА_1 судові витрати по цивільній справі:

- витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.;

- витрати на послуги експерта за проведення судово-психологічної експертизи в сумі 15 690 грн. 24 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 400 000 грн., позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуаль-ного права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати у відпо-відній частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовт-ня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути на його користь з Державної казначейсь-кої служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду завдану незаконним кримінальним переслідуванням у сумі 5 150 840 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що враховуючи характер правопо-рушення, тривалість та глибину моральних страждань, висновки суду першої інстанції з ураху-ванням принципу розумності та справедливості, щодо розміру моральної шкоди у сумі 400 000 грн. є помилковими, оскільки судом не враховано у повному обсязі тривалість та глибину моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для вирішення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації. Наголошує, що з урахуванням характеру та обсягу страждань, яких він зазнав, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення та з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи № 1905-1907 від 15 травня 2020 року, суд першої інстанції повинен був стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 5 150 840 грн.

Відповідач Донецька обласна прокуратура в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції у частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ухвалено з по-рушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального пра-ва, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інста-нції безпідставно проігноровано положення Закон України «Про порядок відшкодування шко-ди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову дія-льність, досудове розслідування, прокуратури і суду», якими визначено, що для розрахунку ро-зміру відшкодування моральної шкоди передбачено спеціальну формулу: за кожен місяць без-підставного перебування під судом та слідством громадянинові має виплачуватися одна мініма-льна заробітна плата. Розмір мінімальної заробітної плати визначається законом України про державний бюджет на відповідний рік. Тому у ОСОБА_1 , на думку скаржника, виникло пра-во на відшкодування моральної шкоди у розмірі 163 000 грн. (5 000 х 32,6 місяців) і установле-ний законодавством розмір відшкодування повністю враховує компенсацію психологічних пе-реживань позивача, залагодження принижень його честі та гідності, тощо. Крім того, судом безпідставно взято до уваги в якості доказів заподіяння моральної шкоди виписки з медичної карти позивача, оскільки вказаними доказами не доведено причинно-наслідковий зв`язок між отриманою шкодою та діями відповідачів.

Щодо відшкодування витрат на проведення судового-психологічної експертизи у сумі 15 690 грн. 24 коп. скаржник зазначає, що такі витрати не є шкодою від дій відповідачів, оскі-льки між такими витратами та діями відсутній причинно-наслідковий зв`язок. Отримати висновок про проведення експертизи є правом ОСОБА_1 , а не обов`язком і таке право він реалізував на власний розсуд. Суд першої інстанції дійшов протилежного висновку і безпідставно стягнув кошти з прокуратури Донецької області та Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Крім того, скаржник посилається на те, що матеріалами справи підтверджено витрати на правову допомогу у сумі лише 9 500 грн., в той час як судом стягнуто витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у сумі 10 000 грн.

Також відповідач посилається на те, що судом безпідставно стягнуто судові витрати у со-лідарному порядку. Ураховуючи, що у даному випадку відсутні підстави для солідарного стяг-нення, всі три відповідача у справі є бюджетними організаціями, стягнення таких коштів на ду-мку заявника, має відбуватися у чіткій відповідності та з точним визначенням суми відповіда-льності. Крім того, відповідач звертає увагу апеляційного суду на порушення судом норм про-цесуального права, які регулюють питання розподілу судових витрат.

Учасниками справи на апеляційні скарги позивача та відповідача Донецької обласної про-куратури письмові відзиви не надані.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не пере-шкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за ная-вними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник відповідача До-нецької обласної прокуратури, представник відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області, представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 17 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 отримав 27 лютого 2021 року, відповідач Донецька обласна прокуратура 02 березня 2021 року, відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області 03 березня 2021 року, відповідач Державна казначейська служба України - 01 березня 2021 року, що підт-верджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 48 51, т. 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_1 , представник відповідача Донецької обласної прокуратури, представника відповідача Го-ловного управління Національної поліції в Донецькій області, представника відповідача Держа-вної казначейської служби України, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, на-лежним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про слухання справи у його відсутність та відсу-тність його представника адвоката Янюка В.Ю.

Від представника відповідача Донецької обласної прокуратури Шалата С.С. надійшло кло-потання про слухання справи у її відсутність через зайнятість в іншому судовому засіданні.

Про причини неявки у судове засідання 17 березня 2021 року інші учасники справи не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верхо-венства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом від-повідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підля-гає задоволенню, апеляційна скарга відповідача Донецької обласної прокуратури підлягає част-ковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд першої ін-станції, виходив з того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди на підс-таві п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудо-вого розслідування, прокуратури, суду» оскільки щодо нього постановлено виправдувальний вирок у кримінальному провадженні. Врахувавши положення ч. 2, ч. 3 ст. 13 зазначеного Зако-ну суд дійшов висновку, що вказана норма лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування, граничний розмір такої шкоди не встановлено. Визначивши період відшкоду-вання моральної шкоди з 27 квітня 2017 року по 15 січня 2020 року, тобто 32 місяці 18 днів та дійшовши висновку, що визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є пра-вом суду, суд першої інстанції зважаючи на характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характеру отриманих ним немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема стану здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у йо-го життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зу-силля для відновлення попереднього стану, дійшов висновку про задоволення вимоги ОСОБА_1 щодо компенсації моральної шкоди грошовою сумою у розмірі 400 000 грн. Крім того, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про відшкодування завданих майнових втрат, понесених ОСОБА_1 на оплату юридичної допомоги у кримінальному провадженні у розмірі 50 000 грн.

Позивачем ОСОБА_1 рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької об-ласті оскаржується в частині визначення розміру моральної шкоди у сумі 400 000 грн.

Відповідачем Донецькою обласною прокуратурою рішення суду першої інстанції оскаржу-ється в частині визначення розміру моральної шкоди 400 000 грн., правомірності стягнення ви-трат на проведення судово-психологічної експертизи 15 690 грн. 24 коп. та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. замість суми підтвердженої документально 9 500 грн. та стягнення з відповідачів судових витрат у солідарному порядку.

З іншій частині рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2020 року не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг апеляційний суд в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000061 до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 квітня 2017 року внесено відомості за фактом надходження до Красноармій-ської місцевої прокуратури повідомлення ОСОБА_2 про те, що посадова особа у м. Покровськ ви-магає неправомірну вигоду у заявника; правова кваліфікація ч. 1 ст. 368 КК України (а.с. 7 т. 1).

27 квітня 2017 року Красноармійською місцевою прокуратурою Донецької області у кримі-нальному провадженні № 0000061 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 368 КК України, яке 27 квітня 2017 року вручено ОСОБА_1 (а.с. 8-9 т. 1).

Ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року по справі № 235/3963/17 застосовано захід забезпечення кримінального про-вадження № 0000061, а саме, відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у ви-гляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, з 15 серпня 2017 року до 15 жовтня 2017 ро-ку включно, зобов`язано прибувати за кожною вимогою до суду, прокуратури і слідчого відділу та виконувати покладені обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає м. Покровськ Донецької області, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчо-го, прокурора, чи суд про зміну місця свого проживання (а.с. 10-11 т. 1).

10 вересня 2018 року Покровським відділом поліції ГУ НП в Донецькій області складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000061, затверджений Крас-ноармійською місцевою прокуратурою Донецької області, з якого вбачаться, що ОСОБА_1 органом досудового розслідування висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального право-порушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (прийняття пропозиції неправомірної вигоди службовою особою, за вчинення певних дій в інтересах того, хто пропонує неправомірну вигоду з використанням службового становища) за наступних обставин:

- ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного лікаря Покровської центральної районної лі-карні, будучи відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України службовою особою, використовую-чи надані повноваження та пов`язанні із цим можливості, діючи умисно з корисливих мотивів, спрямованих на отримання неправомірної вимоги, створив несприятливі умови для виконання професійних обов`язків завідуючим жіночою консультацією Покровської центральної районної лікарні ОСОБА_3 , які полягали у постійному створенні перешкод для лікування паціє-нтів останнім; 13.04.2017 року ОСОБА_1 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, з ме-тою протизаконного особистого збагачення, всупереч інтересам служби, прийняв пропозицію неправомірної вигоди в сумі 5 000,00 грн. від ОСОБА_3 , який діяв під контролем праців-ників правоохоронних органів, за усунення несприятливих умов виконання професійних обов`язків та подальшої можливості безперешкодного лікування пацієнтів останнім (а.с. 12-14 т. 1).

Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року по справі № 235/5633/18 ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано через відсут-ність в його діях кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України (а.с. 15-23 т. 1).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 січня 2020 року вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000061 за обвинуваченням ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 24-42 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року ухвалу Донецького апеляційного суду від 15 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни (а.с. 216-222 т. 1).

Тобто, позивач безпідставно перебував під слідством та судом 32 місяці і 18 днів.

Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскаржен-ня в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самовряду-вання, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рі-шеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка з огляду на приписи частини 1 ст. 9 Конституції України, ст. 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих не-майнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування мора-льної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її неза-конного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністра-тивного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяль-ністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадя-нинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засу-дження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадяни-нові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів до-судового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини поса-дових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмі-рах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертають-ся), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (ст. 3 вказаного Закону).

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудо-вого розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незале-жно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу міс-цевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фі-зичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, неза-конного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і су-ду» виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Разом з тим згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних страждан-нях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодо-вується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з ура-хуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішен-нями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього ор-гану.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру не-майнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обста-вин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життє-вих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, не-обхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за звер-ненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жо-втня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час пере-бування під слідством та судом, суд правильно застосував положення ч. 3 ст. 13 Закону Украї-ни «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначив розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, виникнення психологічних розладів, зниження престижу, поставлення під сумнів ділової репутації, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості та визначив до відшкодування розмір моральної шкоди у 400 000 грн.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

При цьому, надаючи оцінку висновку судово-психологічної експертизи № 1905-1907 від 15 травня 2020 року, прийнявши його як доказ у справі та оцінивши його разом з іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про його рекомендаційний характер у відповідності положень ст. 110 ЦПК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги позивача про необґрунтованість розміру моральної шко-ди визначеного судом у 400 000 грн. та неврахування при цьому висновку судово-психологічної експертизи, та доводи апеляційної скарги відповідача Донецької обласної прокуратури щодо визначення розміру моральної шкоди, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць безпідставного перебування під судом та слідством є безпідставними. Підстави для зміни розміру відшкодування моральної шкоди, визначеного судом першої інстанції, відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, на-лежать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Згідно частин 6 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного ви-сновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

У пункті 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України зазначено, що у разі часткового задоволення позовних вимог відшкодування судових витрати передбачено пропорційно розміру задоволених позов-них вимог.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу понесених судових витрат, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку у відповідності до вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України про стягнення витрат з оплати послуг експерта за проведення психологічного дослідження, оскільки проведення експертизи об`єктивно пов`язане із доведенням обґрунтованості моральної шкоди, спричиненої внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності та встановлення причинно-наслідкового зв`язку із діями правоохоронних органів. Будь яких доводів щодо неспівмірності витрат на оплату судово-психологічної експертизи під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачами не надавалось. Тому посилання Донецької обласної прокуратури в апеляційній скарзі на те, що позивач на власний розсуд замовив експертне дослідження реалізувавши своє право, а не обов`язок, і при цьому дії відповідачів не зумовлювали необхідності проведення судового-психологічної експертизи з огляду на що позивач не має право на відшкодування витрат, понесених на проведення експертизи колегією суддів не приймаються.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач Донецька обласна прокуратура не погоджується з висновком суду про стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., оскільки згідно додатку № 2 до договору від 03 березня 2010 року адвокатом нада-но розрахунок правових послуг на загальну суму 9 500 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру витрат позивача, пов`язаних з правовою допомогою суд першої інстанції виходив з того, що вказаний розмір підтверджений позивачем у повному обся-зі і відповідає принципу співмірності виконаній роботі адвоката з позиції об`ємності та часу, об`єктивно потрібного для надання позивачу послуг юридичного супроводження справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підтвер-дження витрат за надання правничої допомоги, понесених позивачем, ним до матеріалів справи долучені договір про надання правничої допомоги від 03 березня 2020 року (а.с. 113 т. 1); дода-ток № 1 до договору від 03 березня 2020 року, яким погоджено вартість (гонорар) адвоката за надання правничої допомоги в сумі 10 000 грн. (а.с.114 т. 1); додаток № 2 до договору від 03 березня 2020 року, яким визначено, що адвокат на умовах даного договору зобов`язується нада-ти наступні послуги клієнту: - ознайомлення з наданими позивачем доказами, аналіз законодав-ства та судової практики 2 000 грн., підготовка та подання позовної заяви та доказів в обґрун-тування вимог 3 500 грн., участь у розгляду справи на всіх стадіях (перша, апеляційна, каса-ційна інстанція) 4 000 грн. (а.с. 115 т. 1); квитанція, видана адвокатом Янюком В.Ю. 03 берез-ня 2020 року про отримання від ОСОБА_1 суми 10 000 грн. за договором про надання прав-ничої допомоги (а.с. 117 т. 1); ордер (а.с. 118 т. 1). Враховуючи, висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову, суд вважав за можливе стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають роз-поділу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових ви-трат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за пред-ставництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відпо-відною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умо-вами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтвер-джують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані дого-вір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність доку-ментального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі кри-терії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти Украї-ни», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що зая-вник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бю-ро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені догово-ром, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необ-хідні для виконання договору.

Згідно з частинами 1 та 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяль-ність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц(провадження № 61-39474св18).

Матеріали цивільної справи містять копію Договору про надання правничої допомоги від 03 березня 2020 року, укладений між адвокатом Янюк В.Ю. і клієнтом ОСОБА_1 , яким ви-значено, що за послуги, які надаються адвокатом, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 10 000 грн. Вказаний договір містить попередній розрахунок витрат на правничу допомогу.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія квитанції № 734606 від 03 березня 2020 року про сплату позивачем ОСОБА_1 10 000 грн. за послуги надані адвокатом Янюком В.Ю. за договором від 03 березня 2020 року.

При цьому, законодавство не наводить форму та вимоги до документа, який підтверджує факт сплати клієнтом адвокатського гонорару.

Матеріали справи містять достатні докази понесення позивачем витрат на правову допомо-гу, реальність таких витрат та співмірність виконаній адвокатом роботи.

З огляду на викладене, можна вважати доведеними позивачем витрати на правову допомо-гу у суді першої інстанції, оскільки суду надано договір про надання правової допомоги, на під-ставі умов якого згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України має визначатися розмір цих ви-трат, та документальне підтвердження понесених позивачем витрат.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає довід скарги про порушення судом норм процесуального права, які регулюють питання розподілу судових витрат, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно роз-міру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач заявив вимогу про стягнення на відшкодування моральної шкоди 5 150 840 грн. та 50 000 грн. майнових втрат, понесених на оплату юридичної допомоги у кримінальному провадженні, загалом 5 200 840 грн. а суд задовольнив позов частково у розмірі 400 000 грн. моральна шкода та 50 000 грн. витрати на надання юридичної допомоги у кри-мінальній справі, загалом 450 000 грн., що складає 8,65% від загальної суми заявлених вимог, витрати по сплаті судових витрат покладається на відповідача пропорційно розміру задоволе-них позовних вимог.

Проте суд внаслідок порушення вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України помилково стягнув з від-повідачів судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи у повному розмірі.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстан-ції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відпові-дно змінює розподіл судових витрат.

Позивач поніс судові витрати у вигляді сплати витрат на професійну правничу допомогу та витрат на проведення судової експертизи.

На підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звіль-нений від сплати судового збору.

Оскільки позов задоволено частково витрати позивача на правничу допомогу та за прове-дення судово-психологічної експертизи стягуються пропорційно до задоволеної частини позов-них вимог.

За проведення експертизи позивачем сплачено 15 690 грн. 24 коп., за надання адвокатом правової допомоги 10 000 грн., загалом 26 690 грн. 24 коп. Виходячи з процентного співвідно-шення задоволених позовних вимог до ціни позову з відповідачів підлягає стягненню у рівних частках по 769 грн. 57 коп. ((26 690,24 х 8,65%) : 3) з кожного.

Інші доводи апеляційних скарг позивача та відповідача Донецької обласної прокуратури не є підставою для зміни або скасування судового рішення.

Оскільки за підсумками розгляду апеляційної скарги суть судового рішення залишилась без змін, витрати Донецької обласної прокуратури по сплаті судового збору за подання апеля-ційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2020 ро-ку в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Донецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції по 769 (сімсот шістдесят дев`ять) гривень 57 коп. з кожного.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17 березня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк