Ухвала

09 березня 2021 року

м. Київ

справа № 495/8972/19

провадження № 61-2507 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузнєцова Любов Олександрівна, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської областіу складі судді Прийомової О. Ю. від 17 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д.,від 27 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», публічне акціонерне товариство «Банк «Форум», особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, на постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 22 серпня2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т. С. (далі - приватний виконавець)відкрито виконавче провадження № 59873766, за виконавчим листом № 1505/9611/2012 від 26 листопада 2013 року, на виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2013 року про солідарне стягнення з неї та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Форум» заборгованості у розмірі 33 831, 43 дол. США, пені та судового збору. Цього ж дня приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Заявник просила скасувати вказані постанови, оскільки приватний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження протиправно, так як на момент набрання рішенням законної сили, діяв Закон України «Про виконавче провадження», яким було врегульовано, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2021 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди застосовуючи пункт 5 Розділу XIIIПрикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження»№ 1404-VIII від 02 червня 2016 року, не врахували ту обставину, що строк пред`явлення виконавчого документу закінчився до набрання чинності цим законом. Крім того, суди неправильно застосували норми статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦК України, оскільки ухвала суду щодо заміни сторони виконавчого провадження про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 відсутня.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у справі № 1505/9611/2012 рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2013 рокунабрало законної сили 22 липня 2013 року. На підставі вказаного рішення 26 листопада 2013 року було видано виконавчий лист та встановлено до 22 липня 2014 року, строк пред`явлення його до виконання. Цей виконавчий лист неодноразово пред`являвся до виконання, однак тричі повертався у зв`язку із неможливістю виконати судове рішення : 29 серпня 2014 року; 26 червня 2015 року, 03 квітня 2017 року. ТОВ «Фінансова компанія «Женева» звернулась до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження 25 липня 2019 року, за якою 22 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» у редакції від 21 квітня 1999 року, яка діяла на момент видачі виконавчого листа, тобто станом на 26 листопада 2013 року, передбачав, що виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання протягом одного року.

Указаний закон втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно з пунктами 5, 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02 червня 2016 року, яка набрала чинності 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Статтею 37 вказаного Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12цього Закону.

Таким чином, звертаючись із заявою про відкриття виконавчого провадження 25 липня 2019 року, заявник не пропустив строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки такий строк переривався, а тому строк пред`явлення слід обчислювати з 03 квітня 2017 року до 03 квітня 2020 року.

Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 569/3149/15-ц.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що на момент набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02 червня 2016 року та на момент звернення ТОВ «ФК «Женева» із заявою про відкриття провадження за виконавчим листом № 1505/9611/2012 строк його пред`явлення до виконання не сплив, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними та ґрунтуються на неправильному розумінні ОСОБА_1 норм права.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності даних про заміну стягувача у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 колегією суддів відхиляються, оскільки у цій справі встановлено, щоухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 серпня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 1505/9611/2012 з ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «ФК «Женева» за договором відступлення прав вимоги від 14 березня 2018 року. Вказане твердження заявника в касаційній скарзі зводиться до необхідності переоцінки доказів у справі, що у силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузнєцова Любов Олександрівна, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської областівід 17 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», публічне акціонерне товариство «Банк «Форум», особа, дії якої оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна, на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара