Справа 484/2223/20
Провадження № 6/484/19/21
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні заяви

11.03.2021року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Медведєва Н.А.

секретар судового засідання Бикова О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого 05.01.2021р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на виконання рішення суду від 03.11.2020р. у справі №484/2223/20, таким що не підлягає виконанню

за участю представника заявника - ОСОБА_2

прокурора - Умриш Н.О.

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого 05.01.2021р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на виконання рішення суду від 03.11.2020р. у справі №484/2223/20, таким що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що зазначеним рішенням за позовом Первомайської місцевої прокуратури була витребувана у нього у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186 площею 1,7330га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, отже таке рішення є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за відповідною особою права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Тому Первомайська місцева прокуратура мала звернутись до органу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зі таким рішенням, а не отримувати виконавчий лист. На думку заявника, вказане вище рішення не підлягає примусовому виконанню, отже виконавчий лист, виданий на виконання такого рішення, також не підлягає виконанню.

Пі час судового засідання представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити з підстав викладених у заяві, а також вказав, що прокуратурою не надані докази на підтвердження того, що ОСОБА_3 відмовився добровільно виконати рішення суду.

Прокурор Умриш Н.О. просила в задоволенні заяви відмовити через її безпідставність.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до суду не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Головний державний виконавець Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ступак В.В. надав заяву, в якій просив судове засідання проводити без його участі.

Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.11.2020р. у справі № 484/2223/20 за позовом керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області Залуцького С.В. в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки позов задоволений частково та витребувана у ОСОБА_1 у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:000:0186 площею 1,7330га, розташовану в межах території Кумарівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 14.12.2020р. та на його виконання 05.01.2021р. виданий виконавчий лист. Отже, прокурор звернувся до Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про примусове виконання.

Постановою від 13.01.2021р. головним державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ступак В.В. відкрите виконавче провадження №64115698 на підставі вказаного вище виконавчого листа.

Згідно ч.2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником або іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судом України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Перелік заходів примусового виконання судового рішення передбачено статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 3 якого до таких заходів віднесено вилучення у боржника і передача стягувачу предметів. Виконання рішень такої категорії, в свою чергу, регламентовано статтею 60 вказаного Закону.

Прокурор під час пред`явлення позову, а також суд під час ухвалення рішення, керувались статтею 388 ЦК України, якою визначено віндикаційний спосіб захисту цивільних прав - витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Статтею 388 ЦК України визначені підстави і порядок витребування майна із чужого незаконного володіння.

Вказаний спосіб захисту цивільних прав кореспондує із заходом примусового виконання, передбаченим пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - вилучення та передача предметів стягувачу. Поняття «витребування» слід вважати тотожним поняттю «вилучення та передача предметів», що зазначене у пункті 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» у переліку заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи те, що судом видано виконавчий лист, який відповідає резолютивній частині судового рішення, стягувачем зазначено відповідний державний орган, судове рішення в силу статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню до його фактичного виконання у повному обсязі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.01.2020р. у справі №2-690/11, від 13.11.2019р. у справі №314/738/15-ц.

Отже, заявником не доведено наявність обставин для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому в задоволені заяви слід відмовити та відновити виконавче провадження.

Керуючись ст.. 258-261, 263, 432 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданого 05.01.2021р. Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на виконання рішення суду від 03.11.2020р. у справі №484/2223/20, таким що не підлягає виконанню, відмовити.

Виконавче провадження за виконавчим листом, виданим Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 05.01.2021р. у справі №484/2223/20 (ВП №64115698) відновити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньої до Миколаївського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Н.А. Медведєва