Справа № 509/67/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Жижки О.В.

секретар Майорова Ю.С.

за участю представника відповідача Савісько В.В.

позивач не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

05 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним договір позики, укладений між позивачем та відповідачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивачем було отримано позику. Позивач стверджує, що укладений договір є недійсним, так як ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте, позивачем не було підписано даний договір. Відповідачем не повідомлено письмово позивача про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Відповідач скористався тим, що позивачу, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було проігноровано вимоги законодавства та не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим, реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, ніж зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено позивача в оману щодо істотних умов договору, а саме відсоткової ставки за користуванням кредитом.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області суду від 11.01.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

09 лютого 2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить суд відмовити в позовних вимогах позивачу ОСОБА_1 в повному обсязі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області суду від 11.02.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10.03.2021 року .

У судове засідання 10.03.2021 року позивач не з`явився, просив суд у заяві, доданій до позову, провести розгляд справи за його відсутністю.

У судовому засіданні 10.03.2021 року представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд дійшов до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, на підставі наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 05.10.2020 року було укладено Кредитний договір «Стандарт» № 0503-7067.

Згідно з п. 2 договору, кредит надається строком на 14 днів, тобто ЗУ «Про споживче кредитування» не розповсюджується на правовідносини за цим договором, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 цього Закону, він поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця.

Відповідно до п. 3.2 договору сума кредиту складає 10000 грн.

Відповідно до п. 5 договору сукупна вартість кредиту складає 128 % від суми кредиту або 12800 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 28 % від суми кредиту або 2800 грн.

Даний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту відповідача (https://www.creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Відповідно до п. 2.1.14 Правил надання грошових коштів у кредит («Стандарт»), позивач в момент реєстрації на сайті відповідача створив власний особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до договору та іншої інформації і т. д.

Правилами надання грошових коштів у кредит, які діяли на момент укладення Договору та є його невід`ємною частиною, встановлюється порядок укладення Кредитного Договору між Позивачем та Відповідачем, а саме:

1. Позивач на сайті відповідача здійснив заповнення заявки на отримання кредиту, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення (п. 2.1.7 Правил).

2. Заявка подавалася позивачем через особистий кабінет (п. 4.9. Правил).

3. Відповідач проінформував позивача (п. 4.16. Правил) про прийняте рішення щодо видачі кредиту (смс-повідомленням на телефонний номер - НОМЕР_1 та електронним листом на адресу електронної пошти позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та ст. 641 та 642 Цивільного кодексу України.

4. Позивач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно- телекомунікаційній системі відповідача.

5. Позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням (п.5.2 Правил) про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз.2 ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

6. Відповідач надав підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника договору на адресу електронної пошти позивача.

Судом встановлено, що відповідачем, відповідно до п. 6 договору не здійснюється нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань, згідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби (COVID-19)». Тобто, станом на дату подання відзиву сума пені становить - 0 грн.

Крім того, між сторонами погоджено, обмеження визначені пп. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та розмір суми пені (у разі нарахування) не може перевищувати 50% вартості продукції (суми кредиту), а відтак твердження позивача про надмірне нарахування пені за порушення грошового зобов`язання є безпідставним та необґрунтованим.

Також, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою, а не банківською установою та в свою чергу здійснює свою діяльність відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ІК №116 від 01.08.2013 року та ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, згідно розпорядження від 08.06.2017 року № 2401.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Згідно з ч. 2 ст. 10 вказаного Закону комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані.

Відповідно до ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеного цим законом.

Отже, як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливе.

Таким чином, позивачем на сайті відповідача самостійно створено особистий кабінет, заповнено заявку на отримання кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою відповідача. Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в особистому кабінеті позивача на сайті відповідача.

Відповідно до п. 13 кредитного договору (реквізити сторін) наявний електронний підпис одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем, номер пароля А343).

Порядок підпису договору погоджений між сторонами та визначений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», а відтак сторонами дотримано вимоги щодо укладення правочину, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

На офіційному веб-сайті відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 у вільному доступі для всіх клієнтів відповідача розміщена повна інформація щодо договору кредиту (примірний договір) та порядку його укладення.

Позивач, як на правові підстави заявлених позовних вимог посилалася, зокрема на статтю 230 ЦК України, статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19.

Враховуючи вказане та те, що позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства за умовами, які вважав зручними для себе, підписавши договір з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини зі свідомої згоди позивача, який не є таким, що введений в оману під час укладання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу наявності у діях відповідача умислу ввести в оману позивача щодо дійсних умов укладення договору, оскільки враховуючи специфіку укладення електронного правочину, та той факт, що ініціатива його укладення виходила саме від позивача, який мав доступ до відкритої та повної інформації, розміщеної на офіційному сайті відповідача, у відкритому доступі для невизначеного кола осіб, позивач мав можливість ознайомитися з наведеною інформацією.

Також, позивачем не надано доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору від 05.10.2020 року № 0503-7067 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов, настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 76-81, 258, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Овідіопольський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 11.03.2021 року.

Суддя О. В. Жижка