Справа №611/800/21
Провадження №2/611/240/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря - Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Барвінкове в поряду спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначила, згідно боргового зобов`язання від 16 листопада 2021 року, відповідач отримала від ОСОБА_3 у борг грошові кошти в розмірі 35865 грн. у строк до 01 грудня 2021 року та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до Договору про відступлення права вимоги (заміна кредитора) від 01 грудня 2021 року первісний кредитор за договором позики від 16 листопада 2021 року ОСОБА_3 передала належне їй право вимоги ОСОБА_1 . Проте, позичальник не виконав грошові зобов`язання за договорами, борг у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила позов задовольнити, стягнути з відповідача грошові кошти за договором позикиу розмірі 35 865 грн.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2021 року провадження у справі було відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явилася також, заявила клопотання про розгляд справи без її участі.

Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Судом встановлено, що 01 грудня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути позикодавцеві грошові кошти в розмірі 35 865 гривень у строк до 01 грудня 2021 року. Крім того, ОСОБА_2 , як позичальником на підтвердження укладення договору позики надано розписку, якою посвідчено передання йому грошових коштів в розмірі 35865 гривень (а.с.3).

01 грудня 2021 року ОСОБА_3 передала належне їй право вимоги згідно з Договором позики від 16 листопада 2021 року новому кредитору ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Таким чином, судом встановлено, що розписка ОСОБА_2 є договором позики, укладеним у простій письмовій формі, відповідає змісту ст. 1047 ЦК України. В силу ст. 1049 ЦК України, позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк, що встановлений розпискою.

Однак відповідач свого обов`язку не виконала, не повернула гроші за відповідним договором позики, що підтверджується наявністю оригіналу розписки, яка долучена до матеріалів позову. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12.

Відповідач ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у розписці, жодних доказів на підтвердження факту виконання грошового зобов`язання щодо сплати боргу, обумовленого у розписці від 16 листопада 2021 року - повністю або частково, не надала.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,- задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , заборгованість за договором позики від 16 листопада 2021 року у розмірі 35 865 (тридцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 20 грудня 2021 року.

Суддя Ю.А. Коптєв