ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5755/21 Справа № 2-2814/03 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

22 вересня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Дніпровської міської ради, Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів, третя особа - ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення виконкому та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2003 року

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2003 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконкому Дніпровської міської ради, Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів, третя особа - ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення виконкому та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю (а.с.3-4).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2003 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконкому Дніпровської міської ради, Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів, третя особа - ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення виконкому та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю задоволенні.

Визнано частково недійсним рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №876 від 19 квітня 2001 року в частині передачі в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1722 га по АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1722 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 07 червня 2001 року і зареєстрований в книзі запису державних актів на право приватної власності на землю за № 034013.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0, 1722 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів виданий на ім`я ОСОБА_1 державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1722 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 (а.с.26-27).

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. Стягнути з позивача на її користь судові витрати пов`язані з розглядом справи у сумі 7500 грн (а.с.35-40).

В порядку ст. 360 ЦПК України від Виконавчого комітету Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили суд, прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних в матеріалах справі доказах (а.с.61-63).

Від позивача надійшло клопотання із запереченням проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, а також посилання на недоліки апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2003 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач перебував в шлюбі з ОСОБА_2 . В період шлюбу подружжя придбало домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.9-10). Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний 29 березня 2000 року (а.с.12). Подружжя ОСОБА_3 поділило майно в добровільному порядку. 04 жовтня 2000 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 вказане домоволодіння відповідно до договору дарування, посвідчене приватним нотаріусом (а.с.7). 06 вересня 1999 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до виконкому про приватизацію земельної ділянки вказаного домоволодіння. Рішенням виконкому №876 від 19 квітня 2001 року передано безоплатно в приватну власність громадянам земельні ділянки в Амур-Нижньодніпровському районі в тому числі і ОСОБА_2 (а.с.14-15). 07 червня 2001 року їй було видано державний акт про право приватної власності на земельну площу 0, 1722 га (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що при поданні заяви до виконкому ОСОБА_2 мала право на приватизацію ділянки, проте після того як подарувала домоволодіння позивачу, вона таке право втратила, повинна була повідомити працівників міської ради та управління земельних ресурсів про те, що вона не є власником домоволодіння і не має права на отримання державного акту про право приватної власності на землю. Право на приватизацію земельної ділянки на якій розташоване домоволодіння має позивач, що є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 105 ЦПК України (в редакції дійсній на час розгляду справи в суді 1 інстанції), суд, встановивши під час розгляду справи, що позов пред`явлений не тією особою, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи справи, допустити заміну первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем. Якщо позивач не згоден на заміну його іншою особою, то ця особа може вступити в справу як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може притягти цю особу як другого відповідача. При відмові у позові до такого відповідача понесені ним витрати не присуджуються з позивача, а відносяться за рахунок держави.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на час розгляду справи в суді 1 інстанції власником спірної земельної ділянки була третя особа ОСОБА_2 .

Позивачем не залучено ОСОБА_2 як відповідача по справі.

Вказане порушення норм процесуального законодавства потягло за собою порушення ст. 6 ЦПК України (в редакції дійсній на час розгляду справи в суді 1 інстанції), відповідно до якої правосуддя в цивільних справах здійснюється тільки судом і на засадах рівності перед законом і судом усіх громадян незалежно від їх походження, соціального і майнового стану, расової і національної належності, статі, освіти, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Статтею 15 ЦПК України (в редакції дійсній на час розгляду справи в суді 1 інстанції) передбачено, обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Ухваливши оскаржуване рішення суд 1 інстанції порушив права ОСОБА_2 ..

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб в якості співвідповідачів, а суд 1 інстанції дане питання не вирішив, то колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, що не позбавляє позивача права звертатися з відповідним позовом до належних відповідачів у передбачений законом спосіб та порядок.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1362,00 грн. (а.с.41).

Вимоги апелянта щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 7500 грн. не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні належними доказами.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2003 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконкому Дніпровської міської ради, Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів, третя особа - ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення виконкому та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: