Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

(заочний порядок розгляду)

09 березня 2021 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Тептюка Є.П.

за участю секретаря Федорової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача:

07.12.2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Пропадущого Андрія Володимировича звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Окрім власників в квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . ОСОБА_3 з серпня 2019 року виїхала з квартири і не повертається вже майже півтора роки. У квартирі відсутні її особисті речі. Відповідач не повідомляла про причини своєї відсутності у квартирі. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інші особи не перешкоджають відповідачу у доступі до житла. Враховуючи викладене, та те, що ОСОБА_3 не сплачує комунальні платежі, не приймає участі в утриманні житла, відповідач втратила право користування житлом, оскільки відсутня більш ніж один рік у житловому приміщенні. Факт реєстрації відповідача порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном, вони позбавлені можливості оформити субсидії. Позивачі просили суд визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Сторони в судове засідання не зявились. Відповідач про дату, час та місце судового засідання була повідомлена в порядку п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Суд зі згоди позивачів та враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.12.2020 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 22.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям провадження, та вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 22.01.2021 року змінено порядок розгляду справи. Розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09.03.2021 року від позивачів надійшла заява про розгляд справи без їх участі, підтримання позовних вимог, відутність заперечень проти заочного рішення.

Встановлені судом обставини:

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11.11.2014 року, яке набрало законної сили 22.11.2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.01.2004 року, розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 12.04.2001 року, виданого виконавчим комітетом Геронимівської сільської ради. Частки власників не визначені.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2020 року, відомості про власника квартири АДРЕСА_1 відсутні.

З листа КП «ЧООБТІ» від 05.01.2021 року №3 вбачається, що за наявною в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 інформацією, в 2001 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були підготовлені документи для приватизації вищевказаної квартири. Свідоцтво про право власності на житло в матеріалах справи відсутнє.

Згідно листа з КП «ЧООБТІ» від 23.02.2021 року №20755о, станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в КП «ЧООБТІ» за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Геронимівської сільської ради 12.04.2001 року.

Відповідно до довідки з виконавчого комітету Руськополянської сільської ради від 10.12.2020 року №496/1, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у АДРЕСА_1 .

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов у квартирі АДРЕСА_1 від 07.09.2020 року та від 28.12.2020 року, в квартирі зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Станом на день складення акту, в квартирі проживає три особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_3 в серпні 2019 року виїхала з квартири і до цього часу без поважних причини не повертається. Її місцезнаходження невідоме.

З довідки від 10.12.2020 року №493/1, виданої виконавчим комітетом Руськополянської сільської ради, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 має такий склад сімї: ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_3 - колишня невістка, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - онуки.

Норми права, що підлягають застосуванню:

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.10.2020 року по справі № 447/455/17 зазначає, що особливістю вирішення вказаного спору є те, що при створенні сім`ї, встановленні сімейних відносин, власник і член сім`ї, тобто дружина і чоловік вважали, що їх відносини є постійними, не обмеженими у часі, а не про тимчасовий характер таких відносин.

Тому і їх права, у тому числі і житлові, розглядалися як постійні. За логікою законодавця у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи:

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Суд, дослідивши надані позивачами докази у їх сукупності та повноті, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника квартири і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Так, як відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язана більше року, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла - для позбавлення ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, зокрема: квартирою АДРЕСА_1 .

Дане судове рішення не створить дисбалансу інтересів сторін, оскільки відповідачем не доведено, що вона має потребу у вказаному житлі, а позивачі створюють їй перешкоди у користуванні останнім. Натомість відсутність відповідача у квартирі більше одного року, не прийняття участі у веденні спільного господарства з позивачами та повна бездіяльність щодо сплати комунальних послуг за житло, є обставинами що мають істотне значення для припинення сервітуту.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ ««Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судові витрати:

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивачів необхідно стягнути 1681,60 грн. судового збору порівну на кожного.

Керуючись ст.ст.405,406 ЦК України, ст.ст.263-265,280 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду або безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Позивачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 09.01.2004 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя: Є. П. Тептюк