Справа №751/4731/21
Провадження №2-к/751/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого - судді - Павлова В.Г.,

секретаря - Овдій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» про визнання на території України рішення Арбітражного суду м. Москви від 23.11.2020 року щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 -

ВСТАНОВИВ:

І. Суть заяви

1.1 01.07.2021 року до Новозаводського районного суду м. Чернігова надійшло клопотання Державного унітарного підприємства /далі - ДУП/ «Мосгортранс» про визнання на території України рішення Арбітражного суду м. Москви від 23.11.2020 року щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 .

1.2 Клопотання мотивовано тим, що на підставі рішення Арбітражного суду м. Москви від 23.11.2020 року в справі №А40-176395/20-42-1491 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ДУП «Мосгортранс» суми штрафних санкцій за порушення умов договору 194 250 рублів, а також витрат по сплаті державного мита в розмірі 6 828 рублів було видано виконавчий лист від 25.12.2020 року серії ФС №037801837.

1.3 Рішення набрало законної сили 24.12.2020 року. Строк пред`явлення до виконання вище вказаного виконавчого листа не збіг і його виконання на території Російської Федерації не проводилось.

ІІ. Процедура

2.1 Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021 для розгляду клопотання про виконання судових доручень іноземних судів у справі №2-к/751/1/21 визначено суддю Павлова В.Г.

2.2 13.07.2021 року ухвалою суду відкрито провадження в справі за вище вказаним клопотанням та запропоновано ОСОБА_1 подати відповідні заперечення.

2.3 19.08.2021 року до канцелярії суду надійшло заперечення ОСОБА_1 проти клопотання про визнання та виконання рішення іноземного суду.

Узагальнений зміст заперечень зводиться до заперечень боржником факту отримання будь-якої кореспонденції як від стягувача, так і від Арбітражного суду м. Москви.

ІІІ. Законодавство, що підлягає застосуванню

3.1 Згідно ч.1 ст.462 ЦПК України рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

3.2 Частиною 1 ст.464 ЦПК України визначено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

3.3 Відповідно до ст.471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

3.4 На даний час між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, яка 10 листопада 1994 року ратифікована Верховною Радою України та набула чинності для України 14 квітня 1995 року /далі- Конвенція/.

3.5 Згідно 1 ст.479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

ІV. Оцінка та мотиви суду

4.1 Рішенням Арбітражного суду м. Москви від 23.11.2020 року в справі №А40-176395/20-42-1491 з ФОП ОСОБА_1 на користь ДУП «Мосгортранс» стягнуто 194 250 рублів штрафних санкцій та 6 828 рублів витрат по сплаті державного мита.

4.2 Вирішуючи питання про визнання і надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду, суд не буде оцінювати, чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевірить лише дотримання вимог процесуального закону щодо форми і змісту клопотань та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

4.3 Згідно п.2 ч.2 ст.468 ЦПК України у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи.

Тобто, законодавцем встановлено безумовну підставу відмови в задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у тому випадку, коли відповідач не брав участі у процесі внаслідок того, що йому або його представникові не було своєчасно і належним чином вручено виклик у суд, оскільки жодна особа не може бути позбавлена доступу до суду та права бути заслуханою під час розгляду справи

4.4 Порядок передачі судових та позасудових документів регулюється Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2052-III «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» з відповідними заявами та застереженнями, та яка набула чинності для України з 01 грудня 2001 року (далі - Конвенція про вручення).

Російська Федерація є також учасником Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

4.5 Відповідно до ст.1 Конвенції про вручення вона застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно ст.3 Конвенції про вручення орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

4.6 Статтею 15 Конвенції про вручення передбачено, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві та це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя незалежно від положень частини першої цієї статті може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Згадана правова норма застосовується за умов необхідності повідомлення фізичної особи - нерезидента, який є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо.

Положення Конвенції про вручення не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача.

4.7 У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24.12.1999 року № 12 роз`яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, і вона оспорює даний факт, суд повинен з`ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших, поданих сторонами, доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Під повідомленням про процес слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».

4.8 Відповідно до ч.1 ст.500 ЦПК України суди України виконують доручення іноземних судів про надання правової допомоги щодо вручення викликів до суду чи інших документів, допиту сторін чи свідків, проведення експертизи чи огляду на місці, вчинення інших процесуальних дій, переданих їм у порядку, встановленому міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - дипломатичними каналами.

4.9 Згідно з ч.ч.1,2 ст.501 ЦПК України доручення іноземного суду про вручення виклику до суду чи інших документів виконується у судовому засіданні або уповноваженим працівником суду за місцем проживання (перебування, місцем роботи) фізичної особи чи місцезнаходженням юридичної особи.

Виклик до суду чи інші документи, що підлягають врученню за дорученням іноземного суду, вручаються особисто фізичній особі чи її представникові або представникові юридичної особи під розписку.

Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач був належним чином повідомлений про судове провадження шляхом вручення йому судових документів за дорученням Арбітражного суду м. Москви у відповідності до положень Конвенції та чинного законодавства України.

4.10 Посилання стягувача в клопотанні про сповіщеність відповідача з посиланням на роздруківку за номером ідентифікатора АТ «Пошта Росії» є непереконливим та не є доказом повідомленням про процес, тобто про сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи у спосіб передбачений міжнародним і національним законодавством.

Окрім того, згідно поштового ідентифікатора RA 650406685RU отримувачем поштової кореспонденції значиться «ZZ», що взагалі унеможливлює встановлення особи отримувача відповідної кореспонденції.

4.11 Враховуючи позицію стягувача, який оспорює факт виклику до суду, а матеріали справи не містять доказів про те, що будь-які судові документи щодо розгляду справи арбітражним судом було надіслано та вручено останньому в будь-який спосіб, що передбачений положеннями Конвенції про вручення, вважаю за необхідне в задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.260,261,353,353,462,464-466,471-473 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

В задоволенні клопотання Державного унітарного підприємства «Мосгортранс» про визнання на території України рішення Арбітражного суду м. Москви від 23.11.2020 року щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г. Павлов