Номер провадження: 22-ц/813/3930/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

30 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Повного товариства (далі ПТ) «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якому просила стягнути з відповідача нараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 2502,39 грн. та середню заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 43006,32 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона працювала в ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» на посаді оцінювача-експерта Ломбардного відділення. 28.09.2017 року її не допустили до роботи та повідомили, що вона звільнена.

16.10.2017 року на її поштову адресу надійшов Наказ № 185-1-75-к від 28 вересня 2017 року про її звільнення з займаної посади у зв`язку з втратою довіри згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України з 28 вересня 2017 року.

Підставами для звільнення відповідач зазначив: доповідну записку про результати проведення внутрішньої планової перевірки від ОСОБА_2 , керуючого Ломбардного відділення № 75 від 25.09.2017 року; матеріали кримінального провадження № 0002726 (на підставі заяви ОСОБА_2 від 23.09.2017 року); акт від 23.09.2017 року внутрішньої планової інвентаризації предметів закладу та грошових коштів, які знаходяться в Ломбардному відділенні № 75; журнал інвентаризації за 21.09.2017 року (ювелірні вироби); порушення посадової інструкції оцінювача-експерта Ломбардного відділення № 75 від 06.09.2016 року; договір про повну матеріальну відповідальність оцінювач-експерта від 06.09.2016 року.

Разом із наказом про звільнення позивачка отримала лист, в якому її було повідомлено про те, що вона може отримати у відділі кадрів трудову книжку.

Листом від 18.10.2017 року позивачка повідомила відповідача про те, що вона просить надіслати трудову книжку, нараховану та невиплачену заробітну плату до поштового відділення № 65016, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 121. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення визначена в сумі 2 502, 39 грн.

Однак до часу подання нею позову, їй не сплатили заробітну плату. Середня заробітна плата на день, відповідно до бухгалтерської довідки станом на 14.09.2018 року, становила 66,78 грн., у зв`язку з чим прострочення виплати нарахованої заробітної плати становить 43 006,32 грн., із розрахунку 644 дня: з 18.10.2017 року по 23.07.1019 року, які позивачка просила стягнути на її користь з відповідача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, надав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» на користь ОСОБА_1 нараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 2502,39 грн., а також середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43006,32 грн.

В апеляційній скарзі ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2020 року, та постановлення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 24.02.2021 року, на 10.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 127-131), у тому числі позивачка ОСОБА_1 - через свого представника адвоката Григор`єва В.В., що передбачено ч.5 ст. 130 ЦПК України (а.с. 128).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с. 144), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Більше того, 24.02.2021 року від представника відповідача - ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» адвоката Попкової І.Г. надійшла заява про слухання справи у її відсутність (а.с.145).

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки суддя Комлева О.С. в період з 01.03.2021р. по 05.03.2021р. перебувала на лікарняному, а суддя Сегеда С.М. в період з 08.03.2021р. по 12.03.2021р. на ХVІІІ з`їзді суддів України (а.с.149-150), повне судове рішення складено в перший робочий день, коли суддя-доповідач Сегеда С.М. приступив до виконання своїх посадових обов`язків, а саме 15.03.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, враховуючи, що на час ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачем не виплачена заробітна плата позивачці при звільненні у сумі 2502,39 грн., що не заперечується учасниками справи та підтверджується іншими доказами, які маються в матеріалах справи, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 2502,39 грн.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 43006,32 грн., виходячи з наступних підстав.

Так, у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

За змістом ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена ст. 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась).

У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Саме такої правової позиції підтримується Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 27.01.2020 року у справі № 682/3060/16-ц.

Так, як вбачається з матеріалів справи, останні не мають належних і об`єктивних доказів направлення позивачкою досудової вимоги відповідачу про необхідність сплати нарахованої та невиплаченої їй заробітної плати, а тому часом, з якого належить відраховувати строк затримки розрахунку при звільненні, належить відраховувати з того часу, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивачки: отримання відповідачем копії позовної заяви до часу фактичної виплати заробітної плати.

Тобто цей час потрібно відраховувати з 21.10.2019 року, коли відповідач отримав копію позовної зави ОСОБА_1 (а.с.29) і до 05.12.2020 року - дати, коли відповідач повністю розрахувався з позивачкою по заборгованості по заробітній платі у сумі 2502,39 грн., про що директор ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» вказав в своїх письмових поясненнях (а.с.134-137).

При цьому доводи заявника апеляційної скарги - представника ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» про те, що вони не отримували вимоги ОСОБА_1 про необхідність виплати заборгованості по заробітній платі, як того вимагає ст. 116 КЗпП України, не спростовані матеріалами справи, а тому вимоги ОСОБА_1 про необхідність стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2017 року по 23.07.2019 року, є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Наявна у справі копія письмової вимоги позивачки ОСОБА_1 від 18.10.2017 року, не є доказом направлення відповідачу цієї вимоги, оскільки вона не містить жодних відомостей про направлення цієї вимоги позивачкою ОСОБА_1 і отримання її відповідачем - ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» (а.с.252).

Більше того, доводи заявника апеляційної скарги - ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» про те, що вони не отримували будь-якої вимоги від позивачки ОСОБА_1 , що виключає їх винні дії в невиплаті їй заборгованості по заробітній платі, є обгрунтованими, оскільки не спростовані жодними доказами, які маються в матеріалах справи.

Проте судом першої інстанції зазначених обставин не було враховано, що призвело до ухвалення безпідставного і необгрунтованого судового рішення, в частині стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.10.2017 року по 23.07.2019 року, в сумі 43006,32 грн.

Що стосується посилання директора ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» на те, що ними на користь позивачки ОСОБА_1 30.11.2020 року було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 2502,39 грн., які ОСОБА_1 отримала 05.12.2020 року, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині, оскільки на час його ухвалення 29.05.2020 року, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 погашена не була.

Дані обставини мають враховуватись при виконанні судового рішення в цій частині.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду, в частині стягнення з ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43006,32 грн., скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Колегія суддів також вважає за необхідне розподілити між сторонами судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 6826,50 грн. (а.с.97), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

У зв`язку з цим, та враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на 94,5 %, колегія суддів вважає за необхідне компенсувати ПТ «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі 6451,04 грн., що складає 94,5% від сплачених 6826,50 грн., за рахунок бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що ціна позову у вказаній цивільній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відповідності до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України дана постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п/п а), б), в), г) п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.2 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія»задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2020 року, в частині стягнення з Повного товариства «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 43006,32 грн. (сорок три тисячі шість гривень 32 копійки), скасувати і в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

В решті рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6451,04 грн. компенсувати Повному товариству «Ломбард «Регіональний» ПП «Златодар 585» і Компанія» за рахунок бюджету у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п/п а), б), в), г) п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева