Справа № 758/2995/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Гайдай К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить позбавити останнього батьківських прав щодо дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах. У 2015 році було встановлено батьківство відповідача щодо дитини ОСОБА_4 . Певний період часу матір разом із дитиною проживали у м. Москва, Російська Федерація. У 2012 році позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 . Від шлюбних відносин у них народилась дочка. Згодом сім`я переїхала проживати до м. Києва. У 2018 році визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю у м. Києві. Однак, незважаючи на це відповідач у 2016 році забрав дочку ОСОБА_4 та не повернув її у визначене місце проживання. Наводить доводи про те, що відповідач по відношенні до позивача агресивний, здійснював тиск на неї, шантажував, вимагав кошти, стежив за нею. Разом із тим, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, створює стресові умови проживання для дитини, здійснює тиск на дочку, забороняє бачитись із матір`ю. У відповідності до СК України, Закону України «Про охорону дитинства», в найкращих інтересах дитини просить відповідача позбавити батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Разом із тим, позивачем подано до суду письмові пояснення, які містять доводи аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

06 березня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

25 березня 2020 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та головуючим суддею визначено Васильченка О. В.

27 квітня 2021 року у справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та головуючим суддею визначено Якимець О. І.

06 травня 2021 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

24 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представниками третіх осіб подано до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити підстав викладених у заявах по суті.

У судове засідання відповідач, представники третіх осіб не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Третіми особами подано заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Російська Федерація, м. Москва, що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

З 15 березня 2018 року зареєстроване місце проживання дитини ОСОБА_4 за адресою - АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстроване місце проживання також матері. Дані обставини встановлено із довідок про реєстрацію місця проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільського РДА.

21 серпня 2018 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/6092/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 вирішено питання про стягнення аліментів та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 із матір`ю за адресою - АДРЕСА_1 .Однак, за вказаною адресою дитина не проживає.

Таким чином, між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо позбавлення батька батьківських прав відносини дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Повертаючись до матеріалів справи суд відмічає, що позивач обґрунтовує ухилення батька від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини наявністю внесених за фактом викрадення малолітньої дитини прокуратурою м. Києва відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000167 за ч. 2 ст. 146 КК України. В подальшому, проведення досудового розслідування доручено СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві. Відповідні доводи були предметом дослідження суду першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам у справі № 758/2991/19.

26 березня 2019 року рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/2991/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 ухвалено відібрати дитину ОСОБА_4 у батька ОСОБА_3 . Рішення суду набрало законної сили.

Попри те, наведені обставини суд оцінює критично адже вони не свідчать про винну поведінку відповідача та свідоме нехтування ним батьківських обов`язків по вихованню дитини, а відтак не підтверджують наявність підстав для ухилення батька від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Суд установив, що третіми особами не надано висновків про доцільність/недоцільність позбавлення відповідача батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, адже ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає за межами України. Дані обставини встановлено із витягу з протоколу № 28 органу опіки і піклування Подільської районної адміністрації в місті Києві державної адміністрації від 29 жовтня 2019 року (вих. № 106-8857 від 07 листопада 2019 року) та висновку Оболонської районної у місті Києві адміністрації, як органу опіки і піклування від 16 квітня 2020 року № 104-3450.

Суд прийшов до переконання про відсутність встановлення фактичних обставин у справі, які б свідчили про те, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що дитина проживає у неналежних умовах, адже будь-яких доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України суд не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем не доведено викладений у позовній заяві доводів, та судом не встановлено із матеріалів справи підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , а відтак відсутні підстави для застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, а тому у позові необхідно відмовити.

Доводи позивача про неприязні відносини між сторонами, суд оцінює критично, адже такі не стосується предмету доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 259, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_2 );

третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Борисоглібська, буд. №14, );

третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Маршала Тимошенка, буд. №16, ).

Повне судове рішення складено 10 грудня 2021 року.

Суддя О. І. Якимець