Справа № 459/3686/18 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/927/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Червоноградської міської ради Львівської області, третя особа - Інспекція архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про визнання права власності на об`єкт нерухомості після проведеної реконструкції,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , загальною площею 249,4 кв.м., розміром 15,53 x 12,40 м, яка складається з І поверху, площею 142,3 кв.м.: хол - 32,1 кв.м.; кабінет - 26,8 кв.м., 17,1 кв.м. та 14,2 кв.м.; паливна - 4,6 кв.м.; санвузол - 3,6 кв.м., 8,1 кв.м.; кладова - 3,4 кв.м.; коридор - 12,6 кв.м., 19,8 кв.м., та II поверху, площею 107,1 кв.м.: кімната відпочинку - 24,3 кв.м. та 27,3 кв.м.; зимовий сад - 19,8 кв.м.; санвузол - 4.1 кв.м. та 5,2 кв.м.; коридор - 7,1 кв.м. та 12,2 кв.м.; сходова клітка - 7,1 кв.м.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.10.2013 року, а відповідно до договору дарування нежитлових будівель від 21.01.2014 року, - є власником нежитлових будівель, розміщених на цій земельній ділянці, а саме: сторожового будинку, площею 20,8 кв.м.; гаражу, площею 34,6 кв.м.; туалету, площею 8,4 кв.м.

Зазначає, що у 2017 році здійснив реконструкцію вказаних нежитлових будівель під офісне нежитлове приміщення, шляхом добудови другого поверху над гаражем та санвузлом і проведення перепланувань в будівлі, внаслідок чого загальна площа нежитлової будівлі становить 249,4 кв.м., виробив технічний паспорт на будівлю, однак, не має можливості зареєструвати своє право власності на це майно, оскільки реконструкція була проведена без належної проектної документації та дозволів.

З метою оформлення документів, він звернувся у Львівське обласне проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро, яке видало йому висновок від 20.06.2017 року про відповідність реконструйованого об`єкта державним будівельним нормам і правилам, окрім цього, одержав технічний висновок експерта від 04.05.2017 року про відповідність будівлі вимогам надійності та безпечної експлуатації і про можливість її подальшої експлуатації.

В подальшому, позивач звертався до органу місцевого самоврядування з питанням узаконення реконструйованої будівлі і за результатами розгляду даного звернення жодних застережень не було.

Позивач зазначає, що оскільки будівля знаходиться на належній йому на праві власності земельній ділянці і відповідає усім санітарним та протипожежним правилам і нормам, відповідає вимогам ДБН, не порушує прав інших осіб, відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації, тому за ним можна визнати право власності на цю будівлю в судовому порядку на підставі статті 376 ЦК України.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 , загальною площею 249,4 кв.м., розміром 15.53 x 12.40 м, яка складається з І поверху, площею 142,3 кв.м.: хол - 32,1 кв.м.; кабінет - 26,8 кв.м., 17,1 кв.м. та 14,2 кв.м.; паливна - 4,6 кв.м.; санвузол - 3,6 кв.м., 8,1 кв.м.; кладова - 3,4 кв.м.; коридор - 12,6 кв.м., 19,8 кв.м., та II поверху, площею 107,1 кв.м.: кімната відпочинку - 24,3 кв.м. та 27,3 кв.м.; зимовий сад - 19,8 кв.м.; санвузол - 4.1 кв.м. та 5,2 кв.м.; коридор - 7,1 кв.м. та 12,2 кв.м.; сходова клітка - 7,1 кв.м.

Рішення суду оскаржила Державна архітектурно-будівельна інспекція України, просить рішення скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд розглянув справу за участі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, яка на момент розгляду справи вже була ліквідована, що є загальнодоступною інформацією, оскільки про це внесений відповідний запис в ЄДРПОУ.

Апелянт зазначає, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, однак, такі докази в справі відсутні.

Наголошує, що до матеріалів справи позивачем не надано жодного документу на підтвердження факту звернення у відповідну інспекцію архбудконтролю для прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта, а отже, немає встановленого факту використання позивачем усіх законодавчо визначених способів врегулювання спору в позасудовому порядку.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони позивача, не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І.С. (а.с.11-12), позивач ОСОБА_1 купив земельну ділянку НОМЕР_1, кадастровий номер: :01:003:0086, загальною площею 0,0794 га, надану для обслуговування викупленого комплексу (автостоянки, авторинку та торгового павільйону), що знаходиться по АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору дарування нежитлових будівель від 21.01.2014 року (а.с.10), позивач ОСОБА_1 прийняв в дар комплекс нежитлових будівель: сторожовий будинок (цегляний) позиція 8, загальною площею 20,8 кв.м.; гараж (цегляний) позиція 9, загальною площею 34,6 кв.м.; туалет (цегляний) позиція 6, загальною площею 8,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з технічним паспортом, виготовленим 14.03.2017 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.6-9), загальна площа нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 становить 249,4 кв.м.

Дозвільні документи на проведення будівництва та/або реконструкції цієї нежитлової будівлі відсутні.

Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельній роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року №295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).

При цьому, за змістом частини першої статті 376 ЦК України, правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Частиною третьою статті 376 ЦПК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст.376 ЦК).

У частині п`ятій статті 376 ЦК України зазначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Разом з тим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, передумовою звернення до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва є розгляд цього питання компетентними органами.

Однак, з матеріалів справи встановлено, що, здійснивши самочинне будівництво, позивач не звертався до Державної архітектурно-будівельної інспекції для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації в установленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності, що свідчить про відсутність спору про право.

Міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивача, тому суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне.

З наведених вище мотивів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3869 грн. 13 коп.підлягають стягненню у користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у користь Державної архітектурно-будівельної інспекції України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3869 гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 вересня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.