Справа № 686/1534/21
Провадження № 2/686/2463/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2021

23 вересня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.

за участі секретаря Перун А.М.,

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за позикою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 88836,22 грн., в т.ч.77 000 грн.-основний борг, 7121,29 грн.-інфляційні втрати, 4714,93 грн.- 3% річних. Відносини щодо позики виникли з письмової розписки, за якою передано 77 000 грн. до 31.12.2018 року. У встановлений термін грошові кошти не були повернені, що стало підставою звернення до суду. Просив стягнути з відповідача судові витрати, у виді судового збору та витрат на правову допомогу.

Позивач в судове засідання з`явився, заявлений позов підтримав. Відповідач позов заперечив та вказав, що ніяких грошових коштів від позивача не отримував. Боргові зобов`язання у відповідача перед позивачем відсутні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив факт надання позивачем грошових коштів у розмірі 77000 грн. відповідачу. Був присутній під час їх передачі. Свідок ОСОБА_4 викликався неодноразово в судове засідання, проте не забезпечив своєї явки. Спроби суду з`ясувати його місцезнаходження не дали позитивного результату. Позивач, який заявив клопотання про його допит, не міг повідомити суду місцезнаходження свідка ОСОБА_4 . За вказаних підстав, позивач не наполягав на допиті раніше заявленого свідка.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами.

Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 оформлена розписка про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 77 000 грн на строк до 31.12.2018 року. Борг у визначений строк не повернуто.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отриманя від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18).

З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана письмова форма договору позики, шляхом оформлення домовленості щодо передачі грошових коштів у сумі 77000 грн. розпискою. Факт передачі грошових коштів в розмірі 77000 грн. підтверджено сторонами розпискою. Відповідачем не оспорено правочин щодо позики. За вказаних обставин заперечення відповідачем отримання грошових коштів суд оцінює як спосіб уникнути відповідальності встановленої договором та законом.

Згідно ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання, боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних, інфляційні від простроченої суми 77000 грн. за період з січня 2019 року по січень 2021 року, що відповідно складає:інфляційне збільшення-7121,29 грн., 3% річних-4714,93 грн.

Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 88836,22 грн., в т.ч. 77 000 грн.-основний борг, 7121,29 грн.-інфляційні втрати, 4714,93 грн.- 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК.

Витрати на правову допомогу підтверджено зібраними по справі доказами, в т.ч. договором про надання правової допомоги, розрахунком витрат та квитанціями, та підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивачав порядку передбаченому ст.137 ЦПК.

Керуючись ст. ст. 19, 42,43,48, 51, 81, 82,137,141, 263,280-282, 354 ЦПК , ст. ст.15,16, 526, ,1046, 1049 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14.02.2018 року у розмірі 88836 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 1600 грн. та витрат на сплату судового збору 908 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, через суд першої інстанції, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 28 вересня 2021 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк