єдиний унікальний номер справи 546/1024/20
номер провадження 2/546/107/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

16 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 . З позову вбачається, що 06.09.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким ОСОБА_1 передав 130000 грн без зазначення дати повернення боргу, що підтверджується розпискою, яка була складена у присутності двох свідків. ОСОБА_2 зобов`язання за договором не виконав, тому 09.10.2020 позивачем особисто було вручено відповідачу вимогу про повернення боргу. 19 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримав лист від ОСОБА_2 про неможливість повернення боргу. Позивач вважає, що на підставі ст. 1048 ЦК України має право на нарахування процентів у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, так як в розписці не вказано, що позика є безпроцентною. Зі спливом 30 днів, 08.11.2020, з дня отримання вимоги, завершився термін правомірного користування коштами. За період з 16.12.2017 по 16.12.2020, тобто в межах строку позовної давності, розмір нарахованих щомісячно процентів склав 55132,93 грн. Зокрема, на підставі ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити 3% річних за період з 09.11.2020 по 16.12.2020, що від суми боргу становить 576,64 грн.

Ухвалою судді від 16.01.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 10.03.2021.

У судове засідання позивач не з`явився, 03.03.2021 подав до суду заяву, у якій просив справу слухати за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 32).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 03.03.2021 подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 29).

У судове засідання свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, повідомлені належним чином, клопотання про повторний виклик вказаних осіб до суду не надходило (а.с. 27, 28).

У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів з урахуванням положень, передбачених ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 06 вересня 2016 року ОСОБА_2 отримав у позику грошові кошти в сумі 130000,00 гривень від ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою (а.с.33). Строк повернення коштів у розписці не вказаний.

09 жовтня 2020 року позивачем вручено ОСОБА_2 вимогу про сплату боргу в сумі 130000 грн, на яку відповідач повідомив листом від 19.11.2020 про відсутність можливості повернення вказаних коштів (а.с. 9).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до правової позиції, висловленій в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей».

Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. На підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, складеної 06.09.2016 (а.с. 33)

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 464/3790/16-ц зазначено, що під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Розмір, визначений на рівні ставки НБУ, нарахованих щомісячно процентів, згідно розрахунку, зазначеного в позові, сумарно склав 55132,93 грн (а.с. 2-5).

Статтею 599 ЦПК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу

Частиною 2 статті 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми боргу 130000 грн за період з 09.11.2020 по 16.12.2020визначено в сумі 576,64 грн.

Таким чином, зв`язку з невиконанням обов`язків позичальника у відповідача ОСОБА_2 виникла заборгованість у сумі 185709 грн, яка складається з: 130000 грн суми боргу за розпискою, 55132,93 грн процентів за користування позикою та 576,64 грн 3% річних.

Суд приймає до уваги розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_2 за розпискою від 06.09.2016 (станом на 16.12.2020), оскільки він узгоджується з нормами закону та матеріалами справи в їх сукупності та не суперечить їм. Будь яких заперечень з боку відповідача щодо розрахунку заборгованості до суду не надходило.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти.

З урахуванням вищезазначеного, та, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання за розпискою від 06.09.2016 і добровільно не погашає суму заборгованості, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Заяву про визнання позову ОСОБА_2 подано до початку розгляду справи по суті.

З квитанції про сплату судового збору № 57 від 16.12.2020 встановлено, що позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1857,10 грн (а.с. 1).

У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову.

З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі ОСОБА_2 в розмірі 50 відсотків, що становить 928,55 грн на користь позивача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 526, 530, 549, 611, 625, 1046-1050, ЦК України, ст. 1-18, 81-82, 141, 142, 206, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06.09.2016 у сумі 185709 грн, яка складається з: 130000 грн суми боргу за розпискою, 55132,93 грн процентів за користування позикою та 576,64 грн 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Позивачу ОСОБА_1 повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, що становить 928 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень 55 копійок, за квитанцією № 57 від 16.12.2020.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 928 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень 55 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ю.В. Зіненко