Ухвала

12 березня 2021 року

м. Київ

справа № 202/33829/13

провадження № 61-3000ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року та постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» (далі - ПАТ «Акцент-банк») про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 3-138м/2007 у розмірі 27 654,73 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 221 047,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПАТ «Акцент-банк» заборгованість у розмірі 10 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року задоволено.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2013 року скасовано.

Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині позовних вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» закрито.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року № 3-138м/2007 станом на 11 липня 2013 року у розмірі 18 974,64 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України еквівалентно 151 607,37 грн, яка складається з: 8 834,65 доларів США - заборгованість за кредитом; 10 139,99 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 79 353,88 грн, що еквівалентно 9 931,65 доларів США, з яких: 25 007,66 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 43 110,04 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 249,93 грн - штраф (фіксована частина), 10 986, 25 грн - штраф (процентна складова).

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року - без змін.

У грудні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року відмовлено на підставі частини третьої статті 394 ЦПК України.

У лютому 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року та постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року, з проханням рішення апеляційного суду, постанову суду касаційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2016 року.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В частині оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи викладене та те, що ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року відмовлено, а заявник повторно оскаржив судове рішення у касаційному порядку, у відкритті касаційного провадження у справі в цій частині необхідно відмовити.

В частині оскарження постанови Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Тобто вказаними нормами не передбачено можливість оскарження у касаційному порядку постанов суду касаційної інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі в цій частині слід відмовити.

Керуючись статтями пунктами 1, 3 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2017 року та постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк