Справа № 202/7120/20
Провадження № 2/202/772/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що він з 19.10.1991 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . В дружини на той час від першого шлюбу було двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких він виховував як батько, вони і називали його батьком. Сім`я проживала в квартирі АДРЕСА_1 . В квартирі проживали і батьки відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Квартира була приватизована, кожний має право власності на 1/5 частку квартири. За кошти всіх дорослих членів сім`ї був придбаний будинок АДРЕСА_2 , в якому зареєструвався ОСОБА_6 , знявшись з реєстрації в квартирі. Після одруження синів позивач з дружиною переїхали проживати в село до батьків, однак в квартирі залишилися меблі, особисті речі. Влітку 2020 року позивача вигнали з батьківського будинку та відповідач ОСОБА_3 заявила, що жити з ним не буде та в подальшому звернулася до суду з позовом про розлучення. В даний час він вимушений орендувати житло, оскільки в спірну квартиру йому не надає доступу відповідач ОСОБА_3 . Спірна квартира є єдиним його місцем проживання. Відповідачі порушують його права як власника щодо користування зазначеним майном. Документи щодо приватизації квартири знаходяться у відповідача ОСОБА_3 . Оскільки мирним шляхом вирішити питання не можливо, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Просив судусунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 і вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати по справі з відповідачів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2020 року, цивільну справу розподілено судді ОСОБА_7 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 15 грудня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

06.01.2021 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. Вказала, що шлюб з позивачем розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2020 року. Позивач не є членом родини, спільне користування майном не можливе. В квартирі проживають ОСОБА_3 , її син ОСОБА_4 зі своєю дружиною та дитиною, батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є людьми похилого віку, потребують допомоги та стороннього догляду, тяжко хворіють. Вселити позивача в період дії карантину COVID 19 та виділити окреме житлове приміщення для проживання не члена сім`ї, не має можливості. Постійні сварки з позивачем призведуть до порушення спокою та зриву нервової системи у відповідачів та неповнолітньої дитини, яка мешкає разом з ними. Також позивачем не надано доказів того, що він є співвласником спірної квартири. Ніяких перешкод у користуванні квартирою відповідачі не чинять. Просила суд відмовити в позові.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача щодо витребування доказів по справі.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого 08.09.1993 року Виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 08.09.1993 року за №И-1601 квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Право власності позивача зареєстроване у КП МБТІ в реєстровій книзі за №2и-44.

Відповідно до Розпорядження Дніпровського міського голови від 26.11.2015 року №897-р про перейменування топонімів м. Дніпропетровська вул. Косіора перейменована на проспект Петра Калнишевського.

Згідно з Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року №1375-VII місто Дніпропетровськ перейменовано на місто Дніпро.

Відповідно до викопіровки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальна площа квартири становить 52,8 кв.м., житлова 35,1 кв.м. та складається із житлових кімнат площею: 17,5 кв.м.,8,3 кв.м., 9,3 кв.м.; коридору площею - 6,2 кв.м.; кухні - 7,8 кв.м.; ванної -2,1 кв.м.; комори - 0,5 кв.м.; уборної -1,1 кв.м. Згідно з відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДВС в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , з 30.07.1981 року, ОСОБА_2 , з 20.02.2003 року, ОСОБА_4 з 06.05.2005 року, ОСОБА_5 з 11.12.1997 року.

Відповідно до паспорту Серії НОМЕР_1 , виданого Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 13 травня 2003 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: кв. АДРЕСА_1 з 05 листопада 1992 року.

З наданого позивачем листа Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області №45.2/303-Ид від 20.11.2020 року вбачається, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні позивачем належної йому часткою квартири, з приводу чого позивач звертався до правоохоронних органів, якими проводилися перевірки викладених фактів.

Відповідно до Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року справа 202/5448/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач, як співвласник квартири, має право на вселення до неї, оскільки відповідачами не представлено доказів забезпечення можливості позивачу вільного доступу до спірної квартири, а також суд бере до уваги визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , який вказав на те, що позивач з 2015 року не має ключів від спірної квартири, та на його вимогу ключі йому відповідачами не надані, а тому порушене право позивача підлягає захисту, зокрема, усуненню перешкод в користуванні квартирою його шляхом його вселення у дану квартиру.

Судом не беруться до уваги доводи сторони відповідача про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з ненаданням позивачем правовстановлюючих документів на квартиру, оскільки на виконання Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2021 року про витребування доказів копія Свідоцтва про право власності на житло надійшла до суду від КП ДБТІ 15.03.2021 року.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи сторони відповідачів про неможливість вселення позивача до квартири з огляду на те, що він не є членом сім`ї відповідача, оскільки спірна квартира належить сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, що дає право позивачу на вселення.

Інші доводи сторони відповідача, зокрема, щодо можливих конфліктних ситуацій, які можуть виникнути між сторонами після вселення, то вони не є підставами для відмови в захисті права власності та такими, з якими закон пов`язує можливість відмови в захисті порушеного права позивача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідачів не наведено переконливих тверджень, які б спростовували пред`явлені позовні вимоги, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн., тобто по 210 грн. 20 коп. з кожного.

Керуючись: ст.41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.ст. 4, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по справі по 210 грн. 20 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 22.03.2021 року.

Суддя Л.П. Слюсар