Провадження № 2/521/4541/21
16 грудня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Шлапак А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.
Позов обґрунтований наступними обставинами.
Позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, від 08.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. за реєстровим № 1480, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.06.2017 року - запис про реєстрацію права власності № 20816051.
Позивач стверджує, що 02.04.2021 року вона отримала в Центрі надання адміністративних послуг Одеської міської ради «Відомості про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку АДРЕСА_2 », з яких дізналась, що в належній їй квартирі АДРЕСА_1 ще з 03.06.2014 року і по теперішній час зареєстровані відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .
Як вказала позивач, вона не знайома з відповідачами. З моменту придбання нею квартири, тобто з червня 2017 року та по цей час відповідачі в квартирі не проживають, місце проживання відповідачів на даний час позивачу не відоме. Будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачами щодо користування останніми квартирою немає.
Також, позивач вказала, що в квартирі АДРЕСА_1 вона проживає разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Враховуючи те, що відповідачі за вказаною адресою не проживають позивач, як власник квартири, звернулась до суду, оскільки реєстрація їх місця проживання в квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі реалізовувати своє право власності на квартиру.
Позивач у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду його представник надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялись належним чином (а. с. 24, 25).
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, від 08.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М. за реєстровим № 1480, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.06.2017 року - запис про реєстрацію права власності № 20816051 (а. с. 6 7)
Зі змісту «Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку АДРЕСА_2 » виданих ДНАП ОМР, від 02.04.2021 року, вбачається, що в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 з 03.06.2014 року і по теперішній час зареєстровані відповідачі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 8).
У відповідності до Акту про непроживання, від 02.08.2021 року, відповідачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_2 , не проживають у квартирі, яка належить ОСОБА_1 (а. с. 9).
Крім того, зі змісту вже зазначених «Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку АДРЕСА_2 » виданих ДНАП ОМР, від 02.04.2021 року, вбачається, що в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 , проживають її діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8).
З огляду на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі, але в ній фактично не проживають, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 згаданого кодексу визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Як вже було згадано судом, відповідно до частини першої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як судом встановлено, що відповідачі не являються власниками квартири, яка належить на праві приватної власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачами квартирою, відповідачі не проживають в житловому приміщені більше одного року без поважних на те причин, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 403, 405, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 81, 141, 223, 264, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житлом за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук