ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/376/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарями судового засідання Долею М.А., Проценко Я.Б.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Касянчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

16.10.2020 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду із зустрічним позовом (в межах розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини) до ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 , відповідач), третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації (далі Служба), про позбавлення батьківських прав.

Позов обґрунтований такими обставинами.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2014 по 23.01.2018, однак фактично шлюбні відносини були припинені з початку 2016 року, оскільки відповідач не працював, поводив себе негативно, після завдання ним тілесних ушкоджень позивачу, остання остаточно пішла від відповідача та стала проживати з батьками, а незадовго до народження дитини сторони перестали спілкуватись взагалі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_5 . В день народження сина позивач повідомила про це родину ОСОБА_4 , а самому батьку повідомити не змогла через відсутність з ним зв`язку. Народження сина ОСОБА_4 проігнорував, з пологового будинку позивача разом з дитиною не забрав. Разом з дитиною позивач стала проживати з батьками, де проживає по теперішній час. Заперечуючи своє батьківство, відповідач подав до суду позов про оспорювання батьківства та не надавав згоду на реєстрацію народження дитини, через що народження ОСОБА_5 було зареєстровано 17.08.2016 без згоди батька на підставі розпорядження Служби. Фактично, ОСОБА_4 із народження самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, двічі звертався до суду із позовами про оспорювання батьківства, в межах яких були проведені експертизи, за висновками яких вірогідність батьківства ОСОБА_4 становить 99,9%. Позивач ніколи не перешкоджала спілкуванню батька з сином, навпаки зверталась до відповідача з проханням припини ігнорувати сина, просила разом відвідати психолога, однак від народження і по теперішній час ОСОБА_4 навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, не бажає приймати участь у вихованні сина, не прагне побачень з ним, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не турбується про його здоров`я, не цікавиться його розвитком, не забезпечує дитину жодним чином, навіть не сплачує аліменти належним чином. Святослав не знає батька, не відчуває до біологічного батька ніяких почуттів і не може їх відчувати тому що він його не знає і майже ніколи його не бачив виключно з вини батька, який повністю ігнорує наявність сина. Оскільки батько не цікавиться життям сина, але постійно вчиняє дії, спрямовані на ускладнення його життя, життя позивача та родини позивача в цілому, позивач просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 .

Відповідач, в особі представника, заперечував проти задоволення позову, вказав, що коли він приїхав забирати дружину з пологового будинку то виявив, що ОСОБА_1 вже покинула половий будинок і приховала від нього цю обставину. Позивач сама відмовилась проживати разом з ним, приховала від нього своє разом з дитиною місце проживання, постійно ухиляється від зустрічей з ним, приховує інформацію про сина, при цьому він вживає заходи для максимального утримання дитини в межах можливостей, сплачує аліменти, купує подарунки, жодних негативних факторів, які б допускали необхідність позбавлення його батьківських прав немає. Відповідач посилається на неможливість виконання ним своїх батьківських обов`язків через перешкоди, що чиняться ОСОБА_1 , незважаючи на що він продовжуватиме вживати заходи для отримання можливості спілкуватись з сином.

Представник Служби погодився із заявленими позовними вимогами, посилаючись на те, що Служба працює з даною сім`єю з 2016 року. У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із позовом про оспорювання батьківства, через поведінку батька були труднощі з реєстрацією народження дитини та реєстрацією місця проживання дитини. У 2018 році мати вже зверталась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, тоді Служба надавала висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, однак наразі така доцільність наявна через невиправну поведінку батька. Батько періодично звертався до служби із зверненнями, які були хаотичні, непослідовні, необґрунтовані. Засідання комісії для вирішення питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав тричі переносились за його проханням: перше - через його проблеми зі здоров`ям, друге - через хворобу бабусі, а про причини неявки на третє засідання комісії ОСОБА_4 не повідомив. Батько дитини має заборгованість по аліментам та загалом характеризується з негативної сторони.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

03.08.2020 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини /т.1 а.с.1-33/.

Ухвалою суду від 21.08.2020 відкрито поводження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.10.2020 /т.1 а.с.37-38/.

16.10.2020 ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав /т.1 а.с.55-126/, заяву про виклик свідків /т.1 а.с.62/.

20.10.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява про виклик свідків /т.1 а.с.127-129/, клопотання про витребування доказів, а саме цивільної справи №755/11763/16-ц з Дніпровського районного суду м. Києва /т.1 а.с.125-126/.

У підготовчому засіданні 26.10.2020 ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первісним позову зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та об`єднано в одне провадження, підготовче засідання відкладено на 14.12.2020 /т.1 а.с.164/

09.11.2020 від ОСОБА_4 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву разом із заявою про виклик свідків /т.1 а.с.178-250 - т.2 а.с.1-128/.

18.11.2020 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив /т.2 а.с.132-140/.

09.12.2020 від ОСОБА_4 надійшли заперечення на відповідь на відзив /т.2 а.с.141-172/.

09.12.2020 від ОСОБА_4 надійшло клопотання про приєднання доказів /т.2 а.с.173-225а/.

11.12.2020 від ОСОБА_4 надійшло клопотання про приєднання доказів /т.2 а.с.228-240/.

У підготовчому засіданні 14.12.2020 протокольною ухвалою суду долучено до матеріалів справи відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, задоволено клопотання ОСОБА_4 про долучення доказів, долучено заяву з повідомленням про психологічне насильство відносно неї та її родини з боку ОСОБА_4 , задоволено заяву ОСОБА_4 про виклик свідків, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , задоволено заяву ОСОБА_1 про виклик свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_4 про долучення доказів, відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Гудзя В.В. про виклик у судове засідання експерта, відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Гудзя В.В. про витребування доказів, заслухано думку учасників справи щодо призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, суд видалився до нарадчої кімнати /т. 2 а.с.246-247/.

Ухвалою від 14.12.2020 клопотання позивача ОСОБА_4 про призначення експертизи задоволено, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення експерта поставлено наступні питання: - Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитиною ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 ? - Чи являється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_1 ? Проведення експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» /т.2 а.с.248-249/.

Постановою Київського апеляційного суду від 22.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року про призначення експертизи змінено в частині визначення експертної установи, доручено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України /т.3 а.с.76-81/.

02.04.2021 Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України направлено копію ухвали від 14.12.2021 та копію постанови від 22.02.2021 для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи /т.3 а.с.97/.

15.01.2021 від ОСОБА_4 надійшло клопотання про приєднання доказів /т.3 а.с.104-119/.

11.03.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про підроблення доказів: сертифікату серії РРТ № 565008 від 03.11.2020 про проходження профілактичного наркологічного огляду та копію медичної довідки серії ААН № 104727 від 03.11.2020 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів /т.3 а.с.120-130, 131-141/.

11.03.2021 від ОСОБА_1 надійшла заява про приєднання доказів /т.3 а.с.142-215/.

05.04.2021 надійшла заява ОСОБА_4 про виключення з числа доказів копію сертифікату серії РРТ № 565008 від 03.11.2020 про проходження профілактичного наркологічного огляду; копію медичної довідки серії ААН № 104727 від 03.11.2020 про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів /т. 3 а.с.216/.

22.04.2021 у судовому засіданні протокольною ухвалою суду ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання про приєднання доказів, задоволено клопотання ОСОБА_4 про приєднання доказів, приєднано заяву ОСОБА_17 про підроблення доказів та заяву ОСОБА_4 про виключення доказів, відмовлено у задоволенні клопотань ОСОБА_4 про приєднання доказів, частково задоволено клопотання ОСОБА_17 про приєднання доказів, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_17 про витребування доказів, заслухано вступне слово представників позивачів, відповідача та представника відповідача по первісному позову, оголошено перерву до 23.06.2021 /т.3 а.с.231-233/.

26.04.2021 до суду надійшло клопотання експерта, розгляд якого призначено на 29.04.2021 /т.3 а.с.237-239/.

Ухвалою суду від 29.04.2021 повідомлено ОСОБА_18 та ОСОБА_1 про те, що для відбору біологічного матеріалу (зразків крові або слини) для проведення експертизи їм разом з дитиною необхідно з`явитися до ДНДЕКЦ МВС за адресою: м. Київ, вул. Велика Окружна, буд. 4 18 травня 2021 з 09-00 год. до 12-00 год., надано дозвіл судовому експерту на часткове знищення об`єктів дослідження при проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи, у задоволенні клопотання судового експерта Петрової Ірини про виключення питання щодо встановлення кровної спорідненості з переліку питань ухвали суду від 14.12.2020 - відмовлено /т.3 а.с.244-246/.

14.05.2021 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення експертизи /т.4 а.с.3-5/.

25.05.2021 від ОСОБА_4 надійшла заява про ухилення ОСОБА_1 від участі в експертизі /т.4 а.с.8-10/.

02.06.2021 від судового експерта надійшло повідомлення про призначення експертизи на 30.06.2021 /т.4 а.с.20-21/.

15.06.2021 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик представника Служби /т.4 а.с.25/.

У судовому засіданні 23.06.2021 приєднано до матеріалів справи Висновок Служби про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 щодо ОСОБА_16 (далі - Висновок Служби) /т.4 а.с.26-28/, долучено до матеріалів справи клопотання ОСОБА_1 , заяву ОСОБА_4 , залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про виклик представника Служби, заслухано вступне слово представника Служби, позивача, представника відповідача за зустрічним позовом, оголошено перерву у судовому засіданні до 21.09.2021.

23.07.2021 надійшов Висновок експерта №CE-19-21/12420-БД від 15.07.2021 (далі - Висновок експерта) /т.4 а.с.35-54/.

20.09.2021 надійшла заява ОСОБА_4 про розгляд справи за його відсутності /т. 4 а.с.73-74/.

20.09.2021 надійшла заява ОСОБА_4 про відмову від позову /т. 4 а.с.75/.

20.09.2021 надійшло клопотання ОСОБА_4 про приєднання доказів /т. 4 а.с.78-97/.

У судовому засіданні 21.09.2021 приєднано до матеріалів справи Висновок експерта, заперечення ОСОБА_4 , повернуто ОСОБА_4 додатки до заперечень, задоволено клопотання ОСОБА_4 про долучення доказів, розпочато дослідження письмових доказів, оголошено перерву до 02.11.2021 /т.4 а.с.98/.

Ухвалою суду від 21.09.2021 прийнята відмова від позову та закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: Дарницький районний у м. Києві Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження /т.4 а.с.100/.

01.11.2021 від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності /т.4 а.с.103-104/.

01.11.2021 від ОСОБА_4 надійшло клопотання про долучення доказів /т.4 а.с.106-119/.

У судовому засіданні 02.11.2021 частково задоволено клопотання ОСОБА_4 про долучення доказів, продовжено дослідження письмових доказів, оголошено перерву до 22.11.2021 /т. 4 а.с.120/.

У судовому засіданні 22.11.2021 закінчено дослідження письмових доказів, оголошено перерву у судовому засіданні до 03.12.2021 /т.4 а.с.125/.

02.12.2021 від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності /т.4 а.с.129/.

02.12.2021 від ОСОБА_4 надійшло клопотання про приєднання доказів /т.4 а.с.130-162/.

У судовому засідання 03.12.2021 задоволено клопотання ОСОБА_4 про долучення доказів, заслухано свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , досліджено письмові докази, ухвалено продовжити розгляд справи за відсутності свідків заявлених стороною відповідача, проведено судові дебати, суд видалився до нарадчої кімнати /т.4 а.с.177-179/.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_23 , реєстрація народження якого відбулась ІНФОРМАЦІЯ_3 /т.1 а.с.27/.

20.07.2016 ОСОБА_1 звернулась до Служби із заявою про надання дозволу на реєстрацію новонародженого сина на прізвище « ОСОБА_24 » у зв`язку із ігноруванням батьком сина, ОСОБА_4 , обов`язку щодо реєстрації дитини /т. 1 а.с.64/.

21.07.2016 Службою ОСОБА_4 направлено повідомлення за № 101/46-2336 про засідання комісії для визначення прізвища новонародженій дитині /т.1 а.с.66/.

26.07.2016 ОСОБА_4 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про оспорювання батьківства /т. 1 а.с.68-69/, у зв`язку з чим 05.08.2016 відкрито провадження у справі №755/11763/16-ц /т. 1 а.с.71/.

Розпорядженням Дарницької районної у місті Києва державної адміністрації № 541 від 12.08.2016 визначено прізвище новонародженої дитини за прізвищем матері - « ОСОБА_24 » /т. 1 а.с.67/.

17.08.2016 здійснено актовий запис про народження дитини ОСОБА_16 /т. 1 а.с.27/.

Висновком експерта №38 від 09.11.2016 в цивільній справі №755/11763/16-ц встановлено, що вірогідність батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_16 складає 99,9% /т. 1 а.с.73-77/.

За заявою ОСОБА_4 про залишення його позовної заяви про оспорювання батьківства без розгляду ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19.02.2018 позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду /т. 1 а.с.78/.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2017 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2016 року і до повноліття дитини, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/6 частину з усіх видів доходів на її утримання до досягнення ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку, починаючи з 11 листопада 2016 року до 9 липня 2019 року /т. 1 а.с.83-85/.

26.06.2018 за заявою ОСОБА_1 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005733 за обставинами несплати ОСОБА_4 аліментів з листопада 2016 року. /т. 1 а.с.100/.

ОСОБА_1 30.08.2016, 26.04.2018, 11.05.2018, 14.03.2019 зверталась до Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації із заявами про реєстрацію місця проживання дитини /т.1 а.с.102,104,105,106/, в задоволенні яких було відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди батька (письмової згоди в присутності особи, яка приймає заяву, або засвідченої в установленому порядку письмової згоди).

03.04.2019 рішенням Дарницького районного суду м. Києва у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві РДА про позбавлення батьківських прав відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 квітня 2019 року залишено без змін.

Станом на 01.04.2020 заборгованість ОСОБА_4 по аліментам становила 54 877,33 грн /т.1 а.с.113/.

ОСОБА_4 через АТ «Укрпошта» здійснювались перекази коштів в рахунок аліментів в розмірі від 35 до 150 грн. При цьому в графі номер телефону отримувача відправником зазначався номер телефону, який співпадає з номером телефону відправника /т.2 а.с.12-73,150-153/.

З довідки №348 від 17.07.2020, виданою Шосткинським МВДВС ПСМУМЮ (м. Суми), вбачається, що з 01.10.2019 по 13.07.2020 ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_25 /т.1 а.с.111/.

З листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Дарницького району міста Києва вбачається, що ОСОБА_5 перебуває під наглядом педіатричної мережі закладу з народження, зростає і розвивається відповідно віку, травм та операцій не було, інфекційними захворюваннями не хворів, має діагноз «атопічний дерматит. Вроджена лактозна недостатність», при огляді з дитиною перебуває мати та бабуся /т.1 а.с.117/.

З відповіді Служби від 29.07.2020 встановлено, що з 01.07.2019 ОСОБА_4 із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у житті дитини ОСОБА_25 до Служби не звертався /т.1 а.с.120/.

За місцем проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку, що підтверджується Актом обстеження житлових-умов проживання дитини від 15.03.2018 /т.1 а.с.123/.

Актом обстеження умов проживання дитини від 06.11.2020 встановлено, що для виховання та розвитку дитини у квартирі за адресою АДРЕСА_1 створено окреме спальне місце, місце для проведення дозвілля, робоче місце, іграшки, книги, змінний сезонний одяг в достатній кількості в охайному вигляді, продукти харчування в достатній кількості, базові потреби дитини задовільняються в повному обсязі, особистого простору дитини достатньо, дитина не відвідує дошкільний навчальний заклад, відвідує психолога, з яким займається. У батьків достатньо засобів для утримання, виховання, розвитку та проживання дітей, сім`я веде позитивний соціальний спосіб життя /т.3 а.с.170-171/.

Із заключення психолога ОСОБА_26 випливає, що між ОСОБА_5 , мамою, бабусею, дідусем, братом склались прихильні близькі стосунки, мама є найбільш значима в житті дитини, про чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_22 - ОСОБА_5 розповідав як про свого батька, для хлопчика він є емоційно значимою людиною. ОСОБА_4 . Святославом ніяк не було зазначено, як свого біологічного батька ОСОБА_5 його не знає. Якщо без належної психологічної підготовки ОСОБА_4 скаже, що він його батько, це емоційно негативно вплине на особистість дитини, що в подальшому призведе до агресивної поведінки. Постійні ДНК процедури негативно впливають на дитину, ОСОБА_5 має підвищений рівень тривоги коли розповідає про лікарів /т.3 а.с.176/.

Відповідно до висновку експерта №CE-19-21/12420-БД від 15.07.2021 ОСОБА_4 може бути біологічним батьком ОСОБА_16 , ймовірність чого складає 99,99% /т.4 а.с.35-54/.

Свідок ОСОБА_19 , яка є матір`ю позивачки, показала суду, що її дочка ОСОБА_27 та відповідач ОСОБА_28 почали зустрічатись ще в університетські роки, потім почали жити разом, планували сім`ю, одружилися. Декілька разів ОСОБА_27 та ОСОБА_28 розходились, через що ОСОБА_27 поверталась жити до батьків. Остаточно ОСОБА_27 пішла від ОСОБА_28 на початку 2016 року, під час вагітності, після того, як ОСОБА_28 вчинив фізичне насилля відносно неї. В день народження ОСОБА_29 не могла додзвонитись до ОСОБА_28 , однак повідомила про новину матері ОСОБА_28 та бабусі. В день виписки з пологового будинку ОСОБА_27 зустрічали найближчі родичі та друзі, ОСОБА_28 не було, він не виходив на зв`язок. Через декілька днів батько ОСОБА_28 зателефонував та повідомив, що вони дитину не визнають, оскільки ОСОБА_5 не є дитиною ОСОБА_28 , після чого усі рідні ОСОБА_28 припинили спілкуватись з ОСОБА_27 та її батьками. Згодом дізнались, що ОСОБА_28 в суді вимагає проведення генетичної експертизи, під час проведення якої ОСОБА_28 і побачив ОСОБА_5 вперше, жодного інтересу до дитини не проявив. Всього ОСОБА_28 приходив до дитини три рази: перший раз у 2018 році у нетверезому стані, з невідомими людьми, погрожував консьєржу, йому не дозволили пройти до дитини у такому стані. Також двічі приходив у 2019 (можливо 2020) році з невідомими особами, у збудженому стані. Він одного разу намагався передати подарунок, ОСОБА_27 його не прийняла, він направив його поштою. ОСОБА_30 була вкрай низької якості, зламалась в перший день, через що ОСОБА_5 був розчарований. Наразі ОСОБА_5 з вини самого ОСОБА_28 біологічного батька не знає, але йому про це повідомлять в спосіб, який не травмує його. ОСОБА_5 батьком вважає чоловіка ОСОБА_31 , який виховує хлопчика як власного сина та піклується про нього з 6 місяців.

З показань свідка ОСОБА_12 - батька позивачки - суд встановив, що дочка почала зустрічатись з ОСОБА_28 , який перший час видавався дуже хорошим хлопцем, однак після весілля він почав поводити себе агресивно, навіть бив ОСОБА_27 . Після чергового разу побиття, ОСОБА_27 все таки пішла від ОСОБА_28 остаточно. ОСОБА_27 лежала на збереженні у пологовому будинку, батько постійно її відвідував. З пологового будинку ОСОБА_27 забирали батьки та друзі. ОСОБА_27 весь час з народження ОСОБА_5 проживала з батьками і проживає зараз. До 2018 року батько ОСОБА_32 не бачив, а у 2018 році він прийшов вперше, був в неадекватному стані, говорив, що дитина йому не потрібна, погрожував її вбити. Під час розгляду справи у Дніпровському районному суді м. Києва, мати ОСОБА_28 вперше прийшла до ОСОБА_5 , без гостинців чи подарунків, назвалась «тіткою». Це був єдиний раз зустрічі родичів ОСОБА_28 з дитиною. Після того батько позивача не бачив ні ОСОБА_28 , ні його родичів до недавніх пір. Він декілька раз приходив в групою осіб, влаштовував сварки з консьєржем, оскільки у під`їзд ніхто не проходить без дозволу жителів. ОСОБА_27 познайомилась з нинішнім чоловіком ОСОБА_33 після народження ОСОБА_5 , наразі вони проживають однією сім`єю, у ОСОБА_33 та ОСОБА_5 чудові відносини.

Свідок ОСОБА_34 - хрещена мати дитини - показала, що є близькою подругою ОСОБА_27 . Вона та ОСОБА_27 разом ходили до жіночої консультації під час вагітності, ОСОБА_28 ні разу не ходив з ОСОБА_27 . ОСОБА_27 повідомляла ОСОБА_28 про те, що знаходиться на збереженні, на що ОСОБА_28 відповів щось на кшталт «це твої проблеми, ти зі своїм багажем нікому не потрібна». Хрещена мати ОСОБА_5 жодного разу не бачила ОСОБА_28 після народження ОСОБА_5 , він не був ні на одному святкуванні дня народження дитини чи іншому святі. ОСОБА_27 познайомилась з нинішнім чоловіком ОСОБА_33 у 2016 році, наразі ОСОБА_5 вважає його батьком.

З показань свідка ОСОБА_35 суду відомо, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_24 . ОСОБА_33 вона вважала батьком дитини, оскільки саме він завжди поруч з ОСОБА_5 та ОСОБА_27 , дитина називає його батьком. Про те, що біологічним батьком дитини є ОСОБА_28 , вона дізналась в 2020 році, коли в присутності поліції батько намагався зустрітись з дитиною.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що він є чоловіком позивачки. З ОСОБА_27 познайомився коли ОСОБА_5 було три місяці, згодом почали зустрічатись, одружились. До осені 2020 року ОСОБА_28 жодного разу не проявляв бажання зустрітись з дитиною, а одного разу прийшов з двома чоловіками та дівчиною, влаштували сварку з консьєржем. Згодом ОСОБА_28 прийшов вдруге, також не сам, поводив себе зухвало, демонстративно знімав усе на телефон, викликав поліцію.

На наданих відповідачем відеозаписах зафіксовані події 29.10.2020 та 04.11.2020 з яких вбачається, що батько дитини намагається пройти в під`їзд за місцем проживання дитини, при цьому консьєрж перешкоджає цьому, оскільки мешканці квартири не надали згоди на пропуск до їхньої квартири ОСОБА_4 з невідомими особами, який не попереджав про намір прийти. Попри це, відповідач разом з двома особами проникає в під`їзд та спілкується з матерію дитини в загальному коридорі, при цьому висловлює намір подарувати дитині іграшку, яку мати дитини не приймає, посилаючись на її ймовірну небезпеку. Спілкування сторін відбувається голосно.

Станом на 01.11.2021 заборгованість ОСОБА_4 по аліментам відсутня (у вересні 2021 відповідачем сплачено 87 268,52 грн, у жовтні 2021 - 9 900 грн). Постановами від 23.11.2021 у виконавчому провадженні №55771017 відносно ОСОБА_4 скасовані заходи примусового виконання, тимчасові обмеження у праві виїзду особи з України, керування транспортними засобами, полювання, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядженими гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, зняті арешти з рахунків.

Відповідач не повідомив суду рід своїх занять, місце своєї роботи та джерела його доходів.

IV. Норми права і мотиви їх застосування.

Суд при винесенні рішення у даній справі керується Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція).

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За приписом пункту 2 частини 1 статті 164 цього Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав суду необхідно бути переконаним, що таке рішення дійсно матиме позитивні наслідки для дитини.

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 144 СК України визначено обов`язок батьків зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Так, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з народження сина ОСОБА_5 вчиняє дії, які перешкоджають забезпеченню нормальної, звичної та комфортної життєдіяльності як дитини, так і матері. Так, ОСОБА_1 , будучи у зареєстрованому шлюбі, змогла зареєструвати дитину у встановленому законом порядку більш ніж через місяць після її народження без згоди батька на підставі відповідного розпорядження Служби. Незважаючи на те, що ОСОБА_4 не визнав батьківство, про що свідчить подання позову про оспорювання батьківства через 17 днів після народження дитини, однак будучи в зареєстрованому шлюбі, перешкоджав реєстрації народження дитини на прізвище матері « ОСОБА_24 ». Така бездіяльність не відповідає інтересам дитини та свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо реєстрації народження дитини.

Так само, ОСОБА_4 чинив перешкоди в реєстрації місця проживання ОСОБА_5 , як-то надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини не посвідченої нотаріально /т.1 а.с.103/, нотаріально посвідчена згода на реєстрацію місця проживання дитини із очевидними помилками /т. 1 а.с.101,116/.

Такі перешкоди мають пасивний характер, однак батько, після народження дитини, має обов`язок забезпечити їй та матері дитини безпечні та комфортні умови, особливо в перші місяці життя дитини. В свою чергу, ОСОБА_4 не виконував свої обов`язки юридичного характеру та неодноразово чинив перешкоди у їх виконанні матір`ю.

З Висновку Служби вбачається, що лише за сприяння комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації було зареєстровано місце проживання дитини.

Окремої уваги заслуговує твердження ОСОБА_4 щодо матеріального забезпечення ОСОБА_5 . Так, відповідач надає велику кількість копій переказів грошових коштів позивачу за період 2018-2020 у незначному розмірі (35-150 грн), при цьому у кожному переказі телефон отримувача вказаний той самий, що і телефон відправника, що позбавляло ОСОБА_1 можливості бути обізнаною про такий переказ та отримати аліменти навіть у такому розмірі (35-150 грн) /т.2 а.с.12-73,150-153/. Така поведінка не може бути залишена без уваги та враховується судом при винесенні рішення як така, що свідчить про нехтування ОСОБА_4 обов`язку матеріального утримання свого сина.

В той же час суд встановив, що ОСОБА_1 , попри нехтування своїми обов`язками ОСОБА_4 , належним чином виконує свої материнські обов`язки, нею створені для життя, здоров`я, розвитку та проживання дитини належні та гідні умови. Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 зростає і розвивається відповідно віку, має діагноз «атопічний дерматит. Вроджена лактозна недостатність» /т.1 а.с.117/, матір`ю, без участі батька, створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку ОСОБА_5 /т.1 а.с.123/, для виховання та розвитку дитини створено окреме спальне місце, місце для проведення дозвілля, робоче місце, іграшки, книги, змінний сезонний одяг в достатній кількості в охайному вигляді, продукти харчування в достатній кількості, базові потреби дитини задовільняються в повному обсязі, особистого простору дитини достатньо. ОСОБА_5 не відвідує дошкільний навчальний заклад, відвідує психолога, з яким займається. У батьків достатньо засобів для утримання, виховання, розвитку та проживання дітей, сім`я веде позитивний соціальний спосіб життя /т.3 а.с.170-171/.

Крім того, не вперше, ОСОБА_4 була ініційована судова молекулярно-генетична експертиза. 30.06.2021 при складанні Акту відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження) (далі Акт), який долучено до Висновку експерта, ОСОБА_4 були зазначені зауваження, зокрема, «дитину не показувала ОСОБА_1 , тому не можна точно стверджувати, що зразки відбирались у ОСОБА_16 . На дитині було вдягнено шапку, навушники та маску».

Наведене доводить той факт, що ОСОБА_4 не знає як виглядає його п`ятирічний син, що доводить твердження позивача, що відповідач сина бачив двічі в житті, і обидва рази під час проведення ДНК-експертизи.

Також, з показань свідків встановлено, що ОСОБА_4 не бачився з сином і не проявляв до нього жодного інтересу. Так, ОСОБА_19 вказала, що вперше ОСОБА_4 побачив сина під час проведення судової генетично-молекулярної експертизи в рамках цивільної справи за його позовом про оспорювання батьківства. Будь-якого інтересу до дитини не виявив. Також, ОСОБА_4 приходив до дитини всього три рази: перший раз у 2018 році у нетверезому стані, з невідомими людьми, погрожував консьєржу, йому не дозволили пройти до дитини у такому стані. Також двічі приходив у 2019 (можливо 2020) році з невідомими особами, в збудженому стані. Хрещена мати ОСОБА_5 - свідок ОСОБА_34 - вказала, що жодного разу не бачила ОСОБА_4 після народження ОСОБА_5 , його не було на жодному дні народженні чи іншому святі. Вихованням ОСОБА_5 фактично займається чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_22 , про що вказали свідки ОСОБА_19 - баба дитини, ОСОБА_12 - дід, ОСОБА_34 - хрещена мати дитини, ОСОБА_35 - сусідка сім`ї та сам ОСОБА_22 .

Фактично, біологічний батько дитини за життя дитини (дитині п`ять років) два рази намагався побачитись з сином. Обидві ці спроби зафіксовані ним на відеозапис, вони вчинені після подання ОСОБА_1 позову про позбавлення батьківських прав, є показовими, носять характер скандалу, не спрямовані на спілкування з дитиною, а на штучно створене заперечення проти позову. Допитані свідки підтверджують, що окрім цих спроб відповідач не намагався зустрітись з дитиною.

Наведене свідчить про те, що за весь час з моменту народження дитини відповідач жодного разу з сином не спілкувався, не цікавився досягненнями дитини, його дитячими проблемами, станом здоров`я, жодного разу не виразив свого бажання просто побачити сина, поспілкуватись з ним, поздоровити зі святами або з днем народження. Така поведінка батька призвела до того, що дитина не цікавиться батьком, не має потреби з ним спілкуватись, не бажає його бачити, відсутній будь-який емоційний зв`язок між батьком та сином. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів.

Поведінка ОСОБА_4 відносно свого сина являє собою свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. За таких умов має місце позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, яке буде в якнайліпших інтересах ОСОБА_5 як наразі, так і в майбутньому.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про намагання відповідача приймати участь у вихованні дитини чи створення відповідачу перешкод у спілкуванні з сином, суду не надано.

ОСОБА_4 не надано жодного доказу, який би свідчив про бажання та намір забезпечити свого сина необхідними речами, продуктами харчування, ліками, іграшками, книжками, побутовими речами. Матеріальне забезпечення займає одне з важливих проявів виконання батьківських обов`язків, при цьому ОСОБА_4 навіть не сплачувались аліменти в належним спосіб та в достатньому розмірі.

Та обставина, що на момент винесення рішення заборгованість повністю сплачена, оцінюється судом як намір уникнути обмежень, встановлених при виконання рішення суду про стягнення аліментів, оскільки заслуговуючих на увагу причин виникнення заборгованості по аліментам у значному розмірі відповідачем не наведено, з урахуванням того, що ОСОБА_4 зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину без примусу з боку держави.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

15.07.2021 Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування ухвалила висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_25 /т.4 а.с.26-28/

У Висновку Служба вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно ОСОБА_16 , посилаючись на те, що починаючи з 2016 року батько з дитиною не проживає, зі слів матері, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Реєстрація народження ОСОБА_5 була здійснена за погодженням з органом опіки та піклування Дарницького району м. Києва, оскільки ОСОБА_4 не надавав своєї згоди на реєстрацію народження дитини з визначенням її прізвища. Зі слів матері дитини, ОСОБА_4 не забирав дитину з пологового будинку, взагалі не спілкується з сином, ОСОБА_5 його не знає як батька. Батьком ОСОБА_5 називає чоловіка матері, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_4 у липні 2016 року звернувся із позовною заявою до суду про оспорювання батьківства, в якій просив провести ДНК експертизу для встановлення біологічного батьківства та виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження дитини. В рамках вказаного провадження було проведено ДНК експертизу, за результатами якої з вірогідністю 99,9% ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подальшому ОСОБА_4 вказану позовну заяву залишив розгляду. Також ОСОБА_4 не надавав дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини і лише за сприяння комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації місце проживання дитини було зареєстроване. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , однак вказане рішення суду не виконується. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.07.2020 становить 59927,83 грн. Питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 вже розглядалось у Дарницькому районному суді м. Києва в 2018 році. Рішенням суду №753/21914/17 від 03.04.2019 ОСОБА_1 у задоволені позову відмовлено, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_36 залишено без задоволення. ОСОБА_4 неодноразово був попереджений про неухильне виконання батьківських обов`язків. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - служба) батьку дитини роз`яснено його право на спілкування з сином на підставі рішення органу опіки та піклування або рішення суду. Але, починаючи з 2018 року, ОСОБА_4 із заявами про встановлення способу участі у вихованні дитини не звертався. Лише під час розгляду справ про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження та позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 подано позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з сином. Провадження по вказаній справі на сьогодні зупинено до винесення рішення у справах про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження та позбавлення батьківських прав. На сьогодні малолітній ОСОБА_5 разом з матір`ю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для ОСОБА_5 створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. ОСОБА_4 двічі було запрошено на засідання комісії для вирішення питання про доцільність (недоцільність) позбавлення його батьківських прав щодо дитини, проте, він не з`явився, повідомивши, що не зможе прибути на засідання оскільки хворіють його родичі, однак підтверджуючих документів не надав. Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я.

Висновок Служби, на думку суду, є достатньо обґрунтованим, з нього вбачається, що комісія ретельно підійшла до вирішення питання щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини, врахувала встановлені обставини.

Вказаний висновок суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Заперечення відповідача проти наведеного висновку не заслуговують на увагу, тому що дитина потребує уваги, турботи, виховання, догляду та розвитку зараз, під час свого зростання, вона потребує вкладу батьків у її розвиток та формування особистості з самого народження, а не у майбутньому, коли батько матиме змогу викроїти час та можливість для такого вкладу. Наразі, знаходячи причини усунутися від забезпечення повноцінного та здорового (як фізичного, так і психологічного) зростання дитини, вважаючи, що матиме можливість надолужити це у майбутньому, батько дитини втрачає будь-який зв`язок з дитиною, стає їй, фактично, чужою людиною. ОСОБА_23 , сформувавшись як особистість, має мати можливість обирати спосіб та вид спілкування з батьком не через юридичний обов`язок, а через усвідомлення шанобливого ставлення до батька, яке, як плід своїх зусиль, може отримати батько, тільки доклавши зусиль при вихованні сина. При цьому, звернень ОСОБА_4 до органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини суду не надано, що свідчить про те, що ОСОБА_1 не чинить перешкод у спілкуванні ОСОБА_4 з ОСОБА_5 , що таке спілкування відсутнє саме через відсутність бажання у відповідача спілкуватись з сином, піклуватись про нього, охороняти його та всіма можливими способами демонструвати свою любов.

В даному випадку має місце ухилення батька від виконання своїх обов`язків, а саме - протягом п`яти років він не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкувався взагалі з дитиною, не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створив умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, в своїй сукупності суд розцінює як ухилення від виховання дитини та наявність винної поведінки батька, коли дитина взагалі за роки життя ні разу не бачила свого батька, не отримувала від нього подарунків, не отримувала привітань на свята, який ні разу не спробував налагодити зв`язок з дитиною, тобто свідомо нехтував своїми обов`язками, які мають систематичний та постійний характер, а саме аж п`ять років. Відповідач мав можливість заявити про своє бажання брати участь у вихованні сина, звернувшись з відповідною заявою до органу опіки та піклування, проте таких дій відповідачем не було вчинено. Протягом всього періоду слухання справи у більшості випадків без поважних причин ОСОБА_4 не з`явився в жодне судове засідання, а обмежився лише письмовими запереченнями та великою кількістю копій документів, жодний з яких не свідчить хоча б про бажання, мова не йде про намагання, спілкуватись та виховувати дитину. Переглянуті судом відеозаписи свідчать, що ті поодинокі рази, коли батьком намагався увірватись у повсякденне життя дитини, роблячи це демонстративно, без підготовки, без мети зробити добре самій дитині, він не піклувався про спокійний психологічний стан дитини, яка його, ОСОБА_4 , побачивши, не впізнала та не сприйняла, як і будь-яку іншу незнайому чужу людину. Фактично вся участь батька у житті дитини зводиться до двох зустрічей під час ініційованих ОСОБА_4 генетичних експертиз та двох зустрічей, коли ОСОБА_4 намагався увірватись до помешкання позивача з невідомими особами вже після подачі позову ОСОБА_1 .

З огляду на процесуальну поведінку відповідача, а саме повторне звернення до суду із заявою про оспорювання батьківства, не зважаючи на те, що під час розгляду першого позову була проведена експертиза і було підтверджено його батьківство, проведення повторної експертизи, що вимагає невиправданих численних медичних маніпуляцій з дитиною для відібрання відповідних зразків для її проведення, з`явлення за місцем проживання дитини вперше за п`ять років під час розгляду справи в суді та без завчасного попередження і рекомендованої психологом підготовки дитини до зустрічі свідчать не про бажання налагодити відносин з дитиною з метою піклування про неї, а про свідоме вчинення дій, які не відповідають інтересам дитини.

Інші доводи ОСОБА_4 до уваги не беруться та судом оцінка їм не надається, оскільки вони не спростовують доцільності позбавлення його батьківських прав.

Відповідач ухиляється від виконання обов`язків як батько щодо піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, надання дитиною доступу до культурних та інших цінностей.

На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки відсутність будь-якої участі батька у житті дитини є фактором, що травмує його психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з сином, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів ОСОБА_25 .

Суд зауважує, що після усунення обставин, які були підставою для позбавлення батьківських прав, відповідач не позбавлений можливості звернутися у встановленому законом порядку з вимогами про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України).

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на те, що позов задоволений судом, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору, сплаченого позивачем, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259,263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ, вул. Ялтинська, 14.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 30.12.2021.