Дата документу 04.03.2021 Справа № 335/8322/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/8322/17 Головуючий у 1 інстанції: Геєць Ю.В.
№ 22-ц/807/1109/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Дашковської А.В.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Сервіс» на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2018 року за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Сервіс» про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду Красноярського краю Російської Федерації від 13.03.2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Сервіс» до Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ТОВ «ІТ-Сервіс» звернулось до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду Красноярського краю Російської Федерації від 13.03.2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Сервіс» до Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 13.03.2017 року Арбітражним судом Красноярського краю було задоволено позов ТОВ „ІТ-Сервіс до ПАТ „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ПАТ „ЗАлК заборгованість в рублях, еквівалентну 25 597,98 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості; проценти в рублях, еквівалентні 465,57 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості; судові витрати з оплати державного мита у розмірі - 29 722,82 рублів.

Рішення Арбітражного суду Красноярського краю в апеляційному порядку не оскаржувалося та набуло законної сили 14.04.2017 року, про що свідчить відмітка на копії рішення.

17 квітня 2017 року Арбітражним судом Красноярського краю Російської Федерації було видано виконавчий лист серії ФС № 013496321.

Станом на дату подання клопотання, рішення Арбітражного суду Красноярського краю боржником добровільно не виконано. У зв`язку з цим є необхідність у отриманні дозволу на примусове виконання рішення на території України.

Враховуючи вищенаведене заявник просив суд надати дозвіл на примусове виконання рішення Арбітражного суду Красноярського краю від 13.03.2017 року у справі № А33-21240/2016 за позовом ТОВ „ІТ-Сервіс до ПАТ „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення з ПАТ „ЗАлК заборгованості в рублях, еквівалентну 25 597,98 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості; процентів в рублях, еквівалентні 465,57 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості та судових витрат з державного мита у розмірі - 29 722,82 рублів з визначенням в ухвалі суми стягнення в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали; видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Арбітражного суду Красноярського краю від 13.03.2017 року у справі № А33-21240/2016 за позовом ТОВ „ІТ-Сервіс до ПАТ „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення з ПАТ „ЗАлК заборгованості в рублях, еквівалентну 25 597,98 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості; процентів в рублях, еквівалентні 465,57 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості та судових витрат з державного мита у розмірі - 29 722,82 рублів з визначенням в ухвалі суми стягнення в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали; надіслати виданий виконавчий лист в порядку, встановленому законодавством, для виконання за місцем знаходження боржника - до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького міського управління юстиції.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду ТОВ «ІТ-Сервіс» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2017 року Арбітражним судом Красноярського краю було прийнято рішення у справі № А33-21240/2016 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „ІТ-Сервіс до Публічного акціонерного товариства „Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення заборгованості.

Вказаним рішенням позов ТОВ „ІТ-Сервіс було задоволено у повному обсязі та вирішено стягнути з ПАТ „ЗАлК:

1. Заборгованість в рублях, еквівалентну 25 597,98 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості;

2. Проценти в рублях, еквівалентні 465,57 доларам США за курсом Центрального банку Російської Федерації, на дату фактичної виплати заборгованості;

3. Судові витрати з оплати державного мита у розмірі - 29 722,82 рублів.

Рішення Арбітражного суду Красноярського краю в апеляційному порядку не оскаржувалося та набуло законної сили 14.04.2017 року, про що свідчить відмітка на копії рішення.

17 квітня 2017 року Арбітражним судом Красноярського краю було видано виконавчий лист серії ФС № 013496321.

Звертаючись до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення суду, заявник, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що, не зважаючи на набрання вказаним рішенням законної сили, боржник в добровільному порядку його не виконує.

Статтею 81 Закону України „Про міжнародне приватне право передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 82 вищевказаного Закону визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

За ст.ст. 462, 468 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом першої інстанції також встановлено, що в правовідносинах, які склались між стягувачем та боржником, таким міжнародним договором є Угода про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікована Постановою Верховної Ради України № 2889-ХІІ від 19.12.1992 року та Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994 року.

Судова колегія враховує, що специфіка здійснення операцій з борговими вимогами і зобов`язаннями щодо об`єктів державної власності, які підлягають приватизації, зумовлює врахування цих особливостей в тому числі і при вирішенні питання про допуск до виконання судових рішень інших держав.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, Законом України „Про приватизацію державного майна встановлені обмеження щодо об`єктів державної власності, що підлягають приватизації.

Так, частиною четвертою статті 12 зазначеного Закону визначено, що з моменту прийняття рішення про приватизацію об`єкта державної власності забороняється здійснення операцій з борговими вимогами і зобов`язаннями, якщо за період з моменту прийняття такого рішення сума зобов`язань перевищує 5 відсотків підсумку балансу підприємства за останній звітний період, але не більш як 250 мінімальних заробітних плат протягом одного календарного року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 року № 1057 „Про внесення змін до деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України з питань приватизації, зокрема, прийнято рішення про приватизацію належного державі пакета акцій ПАТ „ЗаЛК та затверджено план розміщення: акцій товариства, з передбаченням, відповідно до вимог статті 18-4 Закону, продажу зазначеного пакета акцій за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону.

У свою чергу ТОВ „IT-Сервіс просить надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного суду Красноярського краю від 13.03.2017 року у справі № В33-21240/2016 про стягнення з ПАТ „ЗАлК на користь заявника 25 597,98 доларів США зі сплати винагороди та 465,57 доларів США, що в свою чергу перевищує 5 % підсумку балансу товариства за 2016 рік.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з огляду на зазначене, задоволення вказаного клопотання призведе до порушення законодавства України, зокрема статті 12 Закону України „Про приватизацію державного майна.

Відповідно до статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, зокрема, у разі якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України.

Крім того, 10 квітня 2014року у резолюції 1990 Парламентська асамблея Ради Європи засудила без застереження порушення територіальної цілісності та суверенітету України збройними силами Російської Федерації на початку березня 2014року, використання збройних сил на території України було дозволено Радою Федерації Росії 1 березня 2014року.

12 жовтня 2016року Парламентська асамблея Ради Європи прийняла дві резолюції по Україні, в яких підтвердила свою позицію щодо того, що анексія Автономної Республіки Крим Російською Федерацією і військове втручання російських військ на сході України порушують міжнародне право і принципи, підтримані Радою Європи.

Відповідно до преамбули Закону України "Про санкції" метою його ухвалення, серед іншого, є гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, захист державного суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності державних кордонів, недопущення втручання у внутрішні справи України та потреба невідкладного та ефективного реагування на наявні і потенційні загрози національним інтересам України.

Підставами для застосування санкцій, серед іншого, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про санкції", є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

Види санкцій визначені ст. 4 цього Закону, серед яких: блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; обмеження торговельних операцій; запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Згідно постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 року № 129-УІІ Російську Федерацію, з урахуванням дій, які вона вчиняє, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак на території України, визнано державою-агресором і рішеннями РНБО було припинено будь-яке військово-технічне співробітництво та воєнне співробітництво в воєнній сфері та сфері безпеки з Російською Федерацією, а постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 року № 632 припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про виробничу і науково-технічну кооперацію підприємств оборонної галузі промисловості.

При цьому, Законом України „Про санкції також передбачено можливість застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів по відношенню до іноземної держави та іноземної юридичної особи, дії яких створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності.

Суд першої інстанції виходив також з того, що в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України „Про санкції фінансування вищенаведених компаній шляхом примусового виконання рішення МКАС про звернення коштів, буде протирічить санкційній політиці України щодо запобігання виведенню капіталів за межі України, та порушуватиме інтереси суспільства та держави.

Відтак суд першої інстанції фактично виходив з того, що виконання рішення іноземного суду суперечить публічному порядку України.

Під публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу, стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо.

Термін "публічний порядок" необхідно розуміти як оціночний критерій, елементи якого закріплені в публічно-правових нормативних актах держави, що визначають основи державного ладу, політичної системи та економічної безпеки держави. Тому правовий захист не надається жодним правам чи інтересам, які могли б виникнути з дії, що порушує публічний порядок.

Такі принципи та засади стосуються, насамперед, національної безпеки України, тобто захищеності державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про національну безпеку України"), а державна політика у сфері безпеки спрямована, зокрема, на захист людини і громадянина (частина перша статті 3 вказаного Закону).

Публічний порядок як перешкода для виконання рішення іноземного суду пов`язується з визначенням міжнародного публічного порядку, який слід розуміти як сукупність визнаних державою принципів і правил, які можуть перешкоджати визнанню та виконанню арбітражних рішень, винесених міжнародним комерційним арбітражем, якщо визнання та виконання призведе до порушення цих принципів або у процесуальному плані, або в частині змісту самого рішення. Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає, зокрема, правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок). Одним із нових аспектів публічного порядку в Україні є санкційне регулювання, яке з`явилось із прийняттям Закону України "Про санкції" внаслідок збройної агресії щодо України.

Враховуючи положення національного законодавства, а також беручи до уваги те, що кінцевими отримувачами коштів є компанії, які підпадають під дії санкцій, здійснення економічних та фінансових зносин, чого власне вимагає примусове виконання рішення, суперечить санкційній політиці України та встановленим обмеженням - запобіганню виведенню капіталів за межі України, як то передбачено п.4 ст. 4 Закону України „Про санкції суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про звернення до виконання рішення іноземного суду.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ-Сервіс» залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Е.А. Онищенко

А.В. Дашковська