ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5924/20 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 22-ц/818/4794/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про виплату заробітної плати
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Котелевець А.В.,Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В., Волошиної А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 травня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Мартинової О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

12 жовтня 2020 року Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Хижняк Олексій Сергійович звернувся до суду з позовом до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про зміну дати звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу Харківського НДЕКЦ МВС України № 2 о/с від 07.11.2015 року, ОСОБА_1 була прийнята на посаду старшого судового експерта сектору дактилоскопічних видів досліджень та обліків відділу криміналістичних видів досліджень.

Вказала, що наказом відповідача від 02.01.2019 року за № 1 о/с позивача переведено на посаду судового експерта сектору дактилоскопічного обліку відділу криміналістичних видів досліджень у зв`язку з організаційно-штатними змінами.

Наказом відповідача від 14.09.2020 року № 41-о/с-2020 позивача звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Зазначає, що відповідачем у день звільнення не було видано позивачу трудову книжку, хоча остання була присутня на роботі в день звільнення та була ознайомлена під підпис з наказом про звільнення.

Зазначає, що підставою для невидачі трудової книжки позивачу стало те, що нею не підписано обхідний лист від 14.09.2020 року, який позивач отримала у відповідача після ознайомлення з наказом про звільнення.

Вказує на те, що позивач звернулася до канцелярії відповідача з заявою щодо неотримання у день звільнення всіх необхідних документів, однак їй повідомили, що не будуть приймати від неї жодної заяви, оскільки керівник відповідача дав відповідний усний наказ, про що останній не заперечував в процесі бесіди.

Посилається на те, що позивачу на прохідній з території адміністрації відповідача, черговий повідомив про усну вказівку керівника щодо заборони доступу позивача на територію адміністрації.

Зазначає, що позивач направила поштою на адресу відповідача заяву про порушення останнім ч. 1 ст. 47 КЗпП України, яку відповідач отримав 16.09.2020 року. Так, 19.09.2020 року позивач отримала лист відповідача від 15.09.2020 року № 19/121/2-17983-2020 з проханням з`явитися до сектору кадрового забезпечення Харківського НДЕКЦ МВС України для отримання трудової книжки та здачі службового посвідчення працівника центру. 21.09.2020 року позивач направила поштою на адресу відповідача вимогу про надання контактної особи, з якою можна погодити місце, дату та час отримання трудової книжки, оскільки позивачу 14.09.2020 року вхід на територію адміністрації відповідача було заборонено, яку відповідачем отримано 23.09.2020 року.

29.09.2020 року позивач отримала лист відповідача від 24.09.2020 року № 19/121/3-18882-2020 про те, що нею було порушено процедуру звільнення та прохання з`явитися до сектору кадрового забезпечення Харківського НДЕКЦ МВС України для отримання трудової книжки, копії наказу про звільнення та інше.

30.09.2020 року, попередньо погодивши у телефонному режимі час зустрічі, позивач з`явилася до відповідача та на прохідній отримала трудову книжку, копію наказу про звільнення.

Вказує на те, що період вимушеного прогулу у зв`язку з неотриманням трудової книжки складає 11 робочих днів, а саме - з 15.09.2020 року по 29.09.2020 року, посилаючись на вимоги діючого законодавства, просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 8732,24 грн. (793,84 грн. х 11 (кількість днів затримки). Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000 гривень позивач пов`язує з тим, що затримка видачі трудової книжки вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя, вона втратила нормальні життєві зв`язки, оскільки вона була позбавлена права на належне працевлаштування, постановки на облік до Центру зайнятості, тощо.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 уточнивши свої позовні вимоги 14 травня 2021 року остаточно просила суд зобов`язати відповідача змінити дату звільнення позивача з 14.09.2020 року на 30.09.2020 року, про що видати наказ і внести запис до трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15.09.2020 року по 29.09.2020 року у розмірі 8732 грн. 24 коп. за затримку у видачі трудової книжки, моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. 00 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що суд дійшов помилкових висновків, що відповідач з вини позивача, яка покинула робоче місце близько 16.00, не виконав визначений у частині першої стаття 47 КЗпП України та абз. 5 пункту 4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» обов`язок в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього ж Кодексу. Суд не звернув уваги, що апелянт у день звільнення, 14 вересня 2020 року, знаходилася на робочому місці та відповідач в цей день видав їй на руки копію наказу № 41-о/с-2020 від 14 вересня 2020 року про її звільнення.

За змістом ст. 235 КЗпП України та абз. 6.7 пункту 4.1зазначеної Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь вимушеного прогулу. Днем звільнення у такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ та вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Суд не з`ясував, що відповідач не виконав свій процесуальний обов`язок та не довів відсутність своєї вини у затримці видачі трудової книжки, суд також помилково поклав тягар доведення цих обставин на позивача та помилково зазначив про порушення позивачем обов`язку в день звільнення отримати трудову книжку, на підставі чого вважав не доведеною вину відповідача у порушенні вимог ст. 47 КЗпП України.

Зазначила, що відзив на уточненні позовні вимоги були надані за підписом неповноважного представника відповідача ОСОБА_2, а на адресу позивача відповідачем був направлений відзив на уточнення позовних вимог без додатків до нього.

У письмовому відзиві директор Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Перлін С. просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Вказав, що позивач у день звільнення на порушення умов розділу 6 колективного договору від 21.03.2019 між Харківським НДЕКЦ МВС України та трудовим колективом працівників на 2019-2021 роки, з яким ознайомлена під особистий підпис позивач, передбачено, що у понеділок робочий день працівників центру починався о 09.00 год. та закінчувався о 18.00 год., оскільки після ознайомлення з наказом про звільнення, не дочекавшись закінчення процедури звільнення (оформлення необхідних документів при звільненні потребує певного часу на їх підготовку та реєстрацію), позивач не отримала трудову книжку, копію наказу, не здала службове посвідчення, а також не зважаючи на те, що робочий день не закінчився, покинула територію Харківського НДЕКЦ МВС України, що підтверджено відповідним актом від 14.09.2020 року. У зв`язку з тим, що у період з 11.08.2020 року по 12.09.2020 року позивач хворіла і останній листок непрацездатності надала лише 14.09.2020 року о 13 год.05. хв., остаточні документи щодо її звільнення готувались у цей же день.

За місцем дислокації відділу криміналістичних досліджень Харківського НДЕКЦ МВСУкраїни, де позивач безпосередньо працювала, 14.09.2020 року у період часу з 09.00 до 18.00 остання не з`являлась, керівника відділу про причини відсутності не інформувала та про факт відсутності позивача на робочому місці впродовж робочого дня складено відповідний акт від 14.09.2020 року (про прогул). Зазначає, що 15.09.2020 року позивачу було направлено лист-повідомлення про необхідність прибуття до Харківського НДЕКЦ МВС України (м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 32) для отримання трудової книжки та розрахункового листа за вересень 2020 року із зазначенням нарахованої суми належної при звільненні.

Вказує, що позивачу особисто вхід на територію керівництвом Харківського НДЕКЦ України ніколи не заборонявся. Крім того, позивача неодноразово запрошували з`явитись до сектору кадрового забезпечення Харківського НДЕКЦ МВС України та отримати трудову книжку (лист за № 19/121/2-17983-2020 від 15.09.2020 року; № 19/121/3-18882-2020 від 24.09.2020 року).

Зазначає, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника (пункт 4.2. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58). Позивач не намагалась самостійно отримати трудову книжку, із заявою щодо отримання трудової книжки поштою не зверталася. Вказані обставини свідчать про відсутність умисних винних дій (бездіяльності) відповідача у затримці видачі трудової книжки у розумінні положень частини п`ятої статті 235 КЗпП України, затримка видачі трудової книжки відбулась не з вини відповідача. Таким, чином, позивач з власної вини не отримував трудову книжку, навмисно затягував строк її отримання з метою виникнення заборгованості.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції вислухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, пояснення учасників справи, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає у повній мірі.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що саме з вини відповідача їй не було видано трудову книжку, оскільки з пояснень та встановлених судом обставин убачається, що саме позивач не проявила ініціативи в отриманні трудової книжки із вчиненим у ній відповідним записом про звільнення, не намагалась самостійно отримати у відповідача трудову книжку. Також суд вважав недоведеним позивачем і факт вимушеного прогулу, пов`язаний із затримкою видачі їй трудової книжки. Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції посилався на відсутність правових підстав для задоволення позову.

На думку суду само по собі невручення трудової книжки в останній робочий день не може свідчити про незаконність звільнення при доведеності наявності підстав, передбачених законодавством для звільнення позивача через її відсутність на робочому місці, та з огляду на те, що відповідач вчиняв дії спрямовані на своєчасне отримання позивачем трудової книжки, що підтверджується направленими листами на адресу позивача, що не може свідчити про порушення відповідачем норм трудового законодавства. Позивачем не доведено, що вона була позбавлена можливості забрати трудову книжку в день звільнення, враховуючи відсутність підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог, не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки є похідними від первісних вимог. Не реалізація із власної волі працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, обов`язок доведення розподіляється між сторонами таким чином: позивач повинен довести факти, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, відповідач - факти, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень проти позову.

Судовим розглядом та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на підставі наказу ХНДЕКЦ № 2 о/с від 07 листопада 2015 року прийнята на посаду старшого судового експерта сектору дактилоскопічних видів досліджень та обліків відділу криміналістичних видів досліджень (а.с. 5).

Наказом № 1 о/с від 02 січня 2019 р. здійснено переведення ОСОБА_1 на посаду судового експерту сектора дактилоскопічного обліку відділу криміналістичних видів досліджень, у зв`язку з організаційно-штатними змінами (а.с. 5).

Відповідно до наказу т.в.о. директора Харківського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центра МВС України № 41-о/с-2020 від 14 вересня 2020 року, ОСОБА_1 звільнено за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с. 4).

Позивач була ознайомлена із наказом 14 вересня 2020 року, що підтверджується власноручним підписом останньої в той день та не заперечувалось позивачем (а.с. 29, 29 на звороті).

Отже, останнім робочим днем позивача є 14 вересня 2020 року, що визнається сторонами та підтверджується табелем обліку робочого часу, додатковим (уточненим) табелем робочого часу та копією обхідного листа ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до доповідної записки заступника директора центру - завідувача відділу криміналістичних видів досліджень Харківського НДЕКЦ МВС Кокоріна О. від 14.09.2020 р. на ім`я т.в.о. директора Харківського НДЕКЦ МВС Шевцова С., 14 вересня 2020 року судовий експерт сектору дактилоскопічного обліку відділу криміналістичних видів досліджень ОСОБА_1 , не попередивши про свою відсутність, не вийшла на роботу, відсутність тривала весь робочий день з 9.00 до 18.00, про наявність поважних причин не повідомила (а.с. 31).

14 вересня 2020 року старшим судовим експертом сектору дактилоскопічного обліку відділу криміналістичних видів досліджень Темник І., заступником завідувача відділу криміналістичних видів досліджень Черновим В., заступником директора центру - завідувачем відділу криміналістичних видів досліджень Харківського НДЕКЦ МВС Кокоріним О. складено акт про відсутність на робочому місці, згідно якого 14 вересня 2020 року судовий експерт сектору дактилоскопічного обліку відділу криміналістичних видів досліджень ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці цілий день без попередження відсутності з 09.00 до 18.00, про наявність поважних причин не повідомила, з актом не ознайомлена у зв`язку з відсутністю на робочому місці (а.с. 32).

В цей же день завідувачем сектору юридичного забезпечення ОСОБА_2 , провідним фахівцем сектору кадрового забезпечення ОСОБА_3, фахівцем І категорії відділу забезпечення діяльності центу ОСОБА_4 складено акт.

Як вбачається із змісту акту від 14 вересня 2020 року, судовий експерт сектору дактилоскопічного обліку відділу криміналістичних видів досліджень ОСОБА_1 о 13 год. 05 хв. прийшла за адресою: АДРЕСА_1 та надала до сектору кадрового забезпечення лікарняний лист АДВ № 464974 від 10.09.2020 р., згідно якого у період з 10.09.2020 р. по 12.09.2020 р. знаходилась на лікарняному, стати до роботи 13.09.2020 р.

Згідно заяви ОСОБА_1 про звільнення за ст. 38 КЗпП України від 01.09.2020 р. вона мала бути звільнена 14.09.2020 р.

Провідним фахівцем сектору кадрового забезпечення ОСОБА_3 було надано для ознайомлення ОСОБА_1 накази про встановлення щомісячної премії у вересні 2020 р. та про звільнення у відповідності до ст. 38 КЗпП України, з якими остання ознайомилася про що свідчить її особистий підпис 14 вересня 2020 року. Приблизно о 15 год. 40 хв. ОСОБА_1 без зазначення причин покинула територію Харківського НДЕКЦ МВС, не отримавши своєї трудової книжки та до 18.00 ОСОБА_1 до Харківського НДЕКЦ МВС не повернулась (а.с. 30).

Присутній у судовому засіданні представник позивача не заперечував факт залишення позивачем приміщення Харківського НДЕКЦ МВС за адресою: м. Харків, вул. Ковтуна, б. 32 близько 16.00 год.

Згідно розділу 6 колективного договору між Харківським НДЕКЦ МВС України та трудовим колективом працівників на 2019-2020 роки, з яким позивач була ознайомлена, про що мається підпис останньої, час початку та закінчення робочого дня та час початку і закінчення перерви для харчування і відпочинку (з понеділка по четвер з 9.00 до 18.00, п`ятниця з 9.00 до 17.45, перерва з 13.00 до 13.45) (а.с. 43).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються:

мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У п. 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58) прямо зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до пунктів 2.4., 2.5. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1. Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10. цієї Інструкції.

Пунктом 4.2. Інструкції визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Частиною 5 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Всупереч вказаних норм цивільного процесуального права суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказів у контексті згаданих норми ст.ст. 47, 116, 236 КЗпП України та аргументів позивача про те, що 14 вересня 2020 року, який є останнім днем її роботи, вона не раніше 16.00 була ознайомлена під розписку з наказом про звільнення (а.с. 29 на звороті), тобто цей наказ на той момент вже був виданий.

Суд також не звернув уваги, що згідно до зворотної розписки, відповідач 16 вересня 2021 року отримав по пошті заяву ОСОБА_1 до Харківського НДЕКЦ МВС від 14.09.2021 року про те, що 14.09.2020 року вона з`явилася до керівництва Харківського НДЕКЦ МВС України з метою отримання в день звільнення належно оформленої трудової книжки та розрахунку. Ознайомившись з наказом № 41 о/с від 14.09.2020 року про її звільнення за ст. 38 КЗпП України, керівництво Харківського НДЕКЦ МВС України відмовило їй в отриманні копії наказу про звільнення, належно оформленої трудової книжки та не провело з нею розрахунок (а.с. 8, а.с. 8 на звороті). Нормативними строками передбачено пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку) для місцевої - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання, а 2 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення (Затв. Наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2013 року № 958, зареєстровано в МЮ України 28 січня 2014 р. за N 173/24950). Тому з урахуванням дати отримання вищевказаної заяви від 14 вересня 2020 - вона була дійсно надіслана позивачем на адресу відповідача не пізніше 14 вересня, тому з урахуванням змісту цієї заяви, слід визнати доведеними доводи позову про відсутність оформленої трудової книжки позивача в день її звільнення та порушення внаслідок цього порядку звільнення позивача, визначеного у нормі ст. 47 КЗпП України. У справі також відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджала відповідачу вручити їй оформлену трудову книжку на момент ознайомлення з наказом про її звільнення 14 вересня 2020 року.

Надані відповідачем акти про відсутність позивача на роботі після її ознайомлення з наказом про її звільнення цього висновку не спростовують, оскільки з урахуванням подання позивачем заяви про звільнення 01 вересня 2020, об`єктивно ніщо не перешкоджало відповідачу діяти відповідно до визначеного вказаними нормами ст. 47 КЗпП України та Інструкції 58 порядку, завчасно оформити та при ознайомленні позивача з наказом про її звільнення вручити належним чином оформлену трудову книжку позивача в день її звільнення.

При цьому відповідач всупереч свого процесуального обов`язку, визначеного ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав до суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження неможливості видати позивачу належним чином відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України оформлену трудову книжку позивача. Посилання відповідача на її відсутність на робочому місці після отримання копії наказу про звільнення за недоведеності поважних причин для відсутності оформлення трудової книжки в день звільнення позивача та неспростованої вини відповідача у порушенні норми ст. 47 КЗпП України не має юридичного значення.

Наступне листування від 15.09.2020 року Харківського НДЕКЦ МВС України № 19/121-2-17983-2020, в якому було запрошено позивача з`явитись до сектору кадрового забезпечення Харківського НДЕКЦ МВС України за адресою: м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 32, та отримати трудову книжку, здати службове-посвідчення працівника центру, - не спростовує факт прострочення відповідачем вручення оформленої трудової книжки звільненої 14 вересня 2020 року працівниці та має значення лише для визначення строку прострочення (а.с. 9).

Зазначений лист отримано ОСОБА_1 19.09.2020 року, що визнала сторона позивача в суді першої інстанції.

21.09.2020 року позивачем у відповідь на вказаний лист на адресу Харківського НДЕКЦ МВС України було направлено лист-вимогу, у якому остання зазначила, що керівництвом Харківського НДЕКЦ МВС України їй було заборонено вхід на територію адміністрації роботодавця, вимагала надати контактний номер телефону та зазначити ПІБ співробітника, з яким можна погодити місце, дату та час отримання трудової книжки. Крім того, вимагала надати копію наказу про звільнення, оформленого належним чином. Про результати розгляду вимоги просила письмово повідомити за адресою: АДРЕСА_2 .

У відповідь на це т.в.о. директора Харківського НДЕКЦ МВС України Шевцовим С. за № 19/121/3-18882-2020 від 24.09.2020 року було направлено на адресу ОСОБА_1 лист в якому позивачу вказано, що 14.09.2020 року наказом Харківського НДЕКЦ МВС № 41-о/с-2020 від 14.09.2020 року її було звільнено за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) відповідно до поданої заяви. У п. 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи. У даному випадку це - понеділок 14.09.2020 року. Відповідно до розділу 6 «Режим роботи, тривалість робочого часу і відпочинку» Колективного договору між Харківським НДЕКЦ МВС та трудовим колективом працівників на 2019-2021 роки (від 21.03.2019 року) у понеділок робочий день працівників центру починався о 09.00 год. та закінчувався о 18.00 год. Із наказом про звільнення ознайомлена під особистий підпис. Також у листі було зазначено, що для здійснення процедури звільнення позивач прибула 14.09.2020 року до Харківського НДЕКЦ МВС (м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 32) о 13 год. 05 хв. У зв`язку з тим, що у період з 11.08.2020 року по 12.09.2020 року позивач хворіла і останній листок непрацездатності надала лише 14.09.2020 року о 13 год. 05 хв., остаточні документи щодо її звільнення готувались у цей же день. У листі такою вказано, шо після ознайомлення з наказом про звільнення, позивач безпідставно покинула територію Харківського НДЕКЦ МВС, не закінчивши процедуру (не отримана трудова книжка, копія наказу, не здано службове посвідчення) не зважаючи на те, що робочий день не був закінченим. За місцем дислокації відділу криміналістичних досліджень Харківського НДЕКЦ МВС України, де позивач безпосередньо працювала, 14.09.2020 року у період часу з 09.00 год. до 18.00 год. остання не з`являлась, та керівника відділу про причини відсутності не інформувала. Про факт відсутності позивача на робочому місці впродовж робочого дня складено відповідний акт (про прогул), переданий керівництву Харківського НДЕКЦ МВС. Відповідний акт було складено і про час її перебування в Харківському НДЕКЦ МВС (м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 32), оскільки процедура звільнення була нею порушена, службове посвідчення не було здано, а трудова книжка не отримана. Крім того, у листі Харківський НДЕКЦ МВС України просив позивача прибути до сектору кадрового забезпечення Харківського НДЕКЦ МВС України (м. Харків, вул. Ковтуна, буд. 32) для отримання трудової книжки та копії наказу про звільнення, здати службове посвідчення працівника Харківського НДЕКЦ МВС України, ліквідувати заборгованість перед Харківським НДЕКЦ МВС у сумі 632,53 грн. (а.с. 11-12).

Наведене листування свідчить про те, що відповідач не заперечував проти того, що позивачу керівництвом Харківського НДЕКЦ МВС України було заборонено вхід на територію адміністрації роботодавця. У справі відсутні об`єктивні данні про те, що при ознайомленні позивача з наказом про її звільнення їй було повідомлено про необхідність зачекати оформлення трудової книжки, така інформація не зазначена в наданому відповідачем Акті від 14.09.2020, який в той день був складений завідувачем сектору юридичного забезпечення та працівниками кадрового забезпечення. При цьому в акті вказано, що приблизно в 15 год 40 хв без зазначена причин покинула територію Харківського НДЕКЦ МВС, не отримавши своєї трудової книжки, але не вказано, коли ця книжка була оформлена та джерело, звідки цим працівникам стало відомо про покидання позивачем території експертної установи (а.с. 30). Оскільки з Акту не вбачається, що особи, які його склали, були очевидцями покидання позивачем території експертної установи та не зазначили джерело, звідки їм відомо про ці обставини, колегія суддів вважає цей доказ не допустим розумінні норми ст. 78 ЦПК України, яка передбачає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Вказаний Акт та згадана письмова розписка позивача від 14.09.2020 на копії наказу про її звільнення суперечить доповідній Заступника директора центу-завідувача відділу криміналістичних видів досліджень Харківського НДЕКУ МВС та акту від 14.09.2020 про відсутність ОСОБА_1 без поважних причин на роботі з 09.00 до 18.00 14.09.2020, в яких також не зазначено джерело цих відомостей (а.с. 31, 32).

Тому колегія суддів відповідно до вказаної норми ст. 78 ЦПК України також не бере до уваги ці Акти, які є недопустими доказами. Відповідач не заперечував проти заяви позивача про те, що керівництвом Харківського НДЕКЦ МВС України їй було заборонено вхід на територію адміністрації роботодавця, та не надав до суду доказів про інші причини відсутності позивача на робочому місці, тому колегія суддів вважає недоведеними заперечення відповідача про те, що позивач ухилилась від отримання оформленої трудової книжки в день її звільнення 14 вересня 2020 року.

Згідно з ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вищевказане листування не спростовує вини відповідача у затримці вручення оформленої трудової книжки позивачу, оскільки відповідач згідно до наведених норм трудового законодавства був зобов`язаний вручити оформлену трудову книжку разом із ознайомленням з наказом про її звільнення та проведенням остаточного розрахунку, у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази про те, що в день звільнення 14 вересня 2020 року відповідач оформив трудову книжку позивача відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, а року позивач ухилялась від її отримання.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення справи, надані сторонами докази, враховуючи вказані норми матеріального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що стороною позивач не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що саме з вини відповідача ОСОБА_1 не було видано трудову книжку.

Роботодавець зобов`язаний у день звільнення працівника видати йому трудову книжку із внесеним записом про звільнення (ст. 47 КЗпП, п. 4.1 Інструкції № 58). Якщо працівник з невідомих причин не отримав трудову книжку в день звільнення (наприклад, був відсутній у день свого звільнення, не зайшов за нею до відділу кадрів), то відповідач, а позивач, як помилково вирішив суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України має належним чином доводити дотримання ним законного порядку звільнення працівника.

Суд першої інстанції не вищевказане не звернув уваги, внаслідок цього дійшов до помилкових висновків про те, що з вини позивача відповідач не виконав передбачені частиною першої статті 47 КЗпП України обов`язки щодо видачі позивачу в день звільнення належно оформленої трудової книжки.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 отримала трудову книжку та копію наказу про звільнення № 41-о/с-2020 від 14.09.2020 року - 30.09.2020 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України та частини шостої пункту 4.1 зазначеної Інструкції в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

До такого висновку щодо застосування згаданих норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 292/449/17 (провадження № 61-12588св19), який суд апеляційної інстанції застосовує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України за аналогічних обставин справи.

Середньоденне заробітна плата позивача згідно довідки від 16.03.2021 № 19/121/5-5663-2021 складає 793,84 грн. (а.с. 73).

Тому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до норми ч. 5 ст. 235 КЗпП України складає 793,84 грн х 11 дн.= 8732,24 грн.

Позивач не надала до суду належних і допустимих доказів про те, що їй було завдано моральної шкоди внаслідок затримки на 11 днів у видачі трудової книжки, тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити, за його недоведеності.

Оскільки висновки суду не відповідають матеріалам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, а доводи скарги отримали часткове підтвердження, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.259, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

РішенняФрунзенського районного суду м.Харкова від 19 травня 2021 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Зобов`язати Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України () змінити дату звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 14 вересня 2020 року на 30 вересня 2020 року, про що видати наказ та внести запис до її трудової книжки.

Стягнути з Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 15 вересня 2020 року по 29 вересня 2020 року у розмірі 8732 (вісім тисяч сімсот тридцять дві) гривні 24 коп. за затримку видачі трудової книжки.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині - відмовити.

Стягнути з Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 (дев`ять тисяч ) гривень 00 коп, а також - в дохід держави судовий збір 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 коп. за подачу позовної заяви до суду першої інстанції та 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 коп. за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 10 січня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.