Провадження № 2/344/38/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківській міській суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: Тринчука В.В.,

за участі секретаря судового засідання: Гудяк Х.М.

представника позивача: Дяківа Д.І.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Івано-Франківськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 23 серпня 2003 року вона з відповідачем по справі зареєстрували шлюб в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області. У шлюбі у сторін народилися діти - двоє синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2019 року, справа № 344/14329/19 шлюб між сторонами розірвано. Івано-Франківській міській суд 04 травня 2018 року видав Судовий Наказ яким призначено стягувати з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей на користь позивача по справі у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 16.04.2018 року. Позивач вказує, що на підставі вказаного судового наказу вона 03.03.2020 року звернулась до державного виконавця щодо примусового стягнення аліментів з відповідача по справі на утримання їх неповнолітніх дітей. Відповідно до її звернення відкрито виконавче провадження яким нараховано відповідачу заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 29,868, 90 гривень. Вважає, що відповідач порушив обов`язок покладений на нього щодо сплаті аліментів, тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів у розмірі 29,868, 90 гривень.

Відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, вказав що аліменти ним сплачуються вчасно, заборгованість по аліментах у нього відсутня, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві відповідач зазначив, що він із позивачем по справі до лютого 2020 року року проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство, а також те, що у матеріаному забезпеченні він під час спільного проживання брав безпосередню участь, також просив суд звернути увагу, що позивач не зверталась про примусове стягнення аліментів, та про стягнення з нього аліментів будь яким іншим чином, що свідчий про те що між ними буда досягнута домовленість, що від буде забезпечувати матеріально своїх дітей у добровіному порядку, якщо б такої згоди не було то позивач значно швидше звернулась до виконавчої служби про примусове стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей. Просив врахувати наведене ним у відзиві та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

18 листопада 2020 року ухвалою судді Івано-франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача адвокат Шургот Оксана Василівна подала до суду клопотання, в якому просить суд проводити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04 січня 2020 року ухвалою судді Івано-франківського міського суду Івано-Франківської області клопотання представника відповідача задоволено та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Дяків Д.І. позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, також позивач підтвердила той факт, що вона з відповідачем після винесення судом судового наказу про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей протягом двох років проживали разом, а саме до лютого 2020 року та вели спільне господарство.

Відповідач та його представник адвокат Шургот О.В. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили, вказали що відповідач відразу після того як дізнався що є виконавче провадження і йому нарахована заборгованість по несплаті аліментів протягом п`яти місяців погасив вказану вище заборгованість і надалі вчасно, регулярними платежами сплачує аліменти, стосовно тверджень позивача які вона вказала у позовній заяві та на які посилався її представник у судовому засіданні щодо того що йому було відомо про існування судового наказу, але він ухилявся від сплати аліментів та не брав участі у матеріальному забезпеченні дітей відповідач повідомив, що він з позивачем по справі до лютого 2020 року проживали разом у одній квартирі разом зі своїми дітьми, аліменти сплатив двома платежами у 2018 році, а надалі не сплачував аліменти на що вказав, що між сторонами по справі була досягнута згода, позивач не вимагала від відповідача подальшої сплати аліментів, а навпаки прийняла позицію, що оскільки вони проживають разом, ведуть спільне господарство і відповідно у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей беруть участь разом, аліменти виплачувати не потрібно, а наявність судового наказу його ні до чого не зобов`язує, оскільки вони досягли згоди щодо його виконання. Відповідно відповідач увесь час протягом якого сторони проживали разом брав участь у вихованні та матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, але документально підтвердити даний факт не може, оскільки мав наміри зберегти сім`ю і про такий розвиток подій навіть не задумувався. Однак розуміючи те, що підтверджень наведеного вище у нього немає, він погодився із нарахованим йому боргом по сплаті аліментів та сплатив його, також до матеріалів справи долучив довідку із органу виконавчої служби який здійснює стягнення аліментів, у якій заборгованість на дату звернення до суду по сплаті аліментів у відповідача відсутня. Просив суд врахувати наведене у відзиві на позовну заяву, а також сказане у судовому засіданні та відмовити у задоволенні позовний вимог у зв`язку з їх безпідставністю.

Суд вислухавши учасників судового процесу та дослідив письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2019 року по справі № 344/14329/19 (а.с.43-44). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 (а.с.30) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 (а.с.29). Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ від 04 травня 2018 року, згідно якого з відповідача підлягають стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 16.04.2018 року (а.с.41). Івано-Франківським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання вказаного вище судового наказу за зверненням позивача по справі від 03.03.2020 року (а.с.27-28). Згідно розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 344/4759/18 від 04.05.2018 року виданого Івано-Франківським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від доходу але не менше 50% ПМДВВ до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи із 16.04.2018 року станом на 01 серпня 2020 року відсутня така заборгованість (а.с.78). Вказаний виконавчий лист на даний час знаходиться на виконанні у Івано-Франківському відділі ДВС.

На підставі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст.77 ЦПК України) та допустимими (ст.78 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу дії ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із частиною четвертою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

При цьому, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

При цьому, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з вини відповідача. Зокрема, не подано жодного доказу на підтвердження обставини, яка є обов`язковою умовою настання правових наслідків, передбачених ст.196 СК України - наявності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментам. Отже суд зазначає, що для вирішення питання про стягнення неустойки (пені) із заборгованості зі сплати аліментів обов`язковому встановленню підлягає наявність самої заборгованості на день звернення особи до суду, підстави її виникнення та встановлення вини особи у її виникненні. Зокрема, судом встановлено, що на день подання позивачем ОСОБА_3 позовної заяви до суду (11 листопада 2020 року) заборгованість відповідача ОСОБА_1 , зі сплати аліментів була відсутньою в зв`язку з її повним добровільним погашенням відповідачем в ході виконавчого провадження, що свідчить про відсутність правових підстав у ОСОБА_3 на звернення до суду з відповідним позовом. Також позивач не надала жодного належного та допустимого доказу про те, що вона у травні 2018 року, а саме після винесення судом судового наказу зверталась до відповідача з вимогою сплачувати їй аліменти визначені у судовому наказі, а звернулась з такою вимогою тільки у березні 2020 року, після чого відповідач добросовісно сплачував їй аліменти, що підтверджується наявними у справі доказами. Таким чином, з викладених обставин, вбачається, що з березня 2020 року відповідач добровільно сплачував позивачці аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, а також після того як дізнався про наявність заборгованості за розрахунком виконавчої служби, відразу ж погасив цю заборгованість, що свідчить про його сумлінне ставлення до свого обов`язку по виплаті аліментів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи позивачки про ухилення відповідача від свого батьківського обов`язку по утриманню дітей, не знайшли свого належного підтвердження в судовому засіданні. Крім того, обґрунтованість вимоги щодо стягнення неустойки також позивачкою не була доведена під час розгляду справи.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідач добросовісно перерахував аліменти позивачі на утримання неповнолітніх дітей, які позивачка не отримувала після винесення судом судового наказу, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. З огляду на викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено повністю, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, не підлягають до відшкодування і понесені нею судові витрати.

На підставі ст. 180, 181,184, 187,194, 196 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст.ст. 19, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Івано-Франківський міській Івано-Франківської області суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та проголошено 15 березня 2021 року о 08 год. 50 хв.

Суддя: В.В.Тринчук