Справа № 452/3319/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"24" грудня 2021 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, з відповідачем вони різні люди і в них різні погляди на життя, відповідач не працює та не забезпечує сім`ю, Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; збереження сім`ї неможливе, шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача, - а тому ОСОБА_1 просить суд шлюб розірвати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_2 позов заперечив повністю, вважає, що шлюб ще можливо зберегти і між ними все ж можливе примирення. Просив відмовити у задоволенні позову так як зможе відновити шлюбні відносини; на даний час він офіційно працевлаштувався за межами України та має належну оплату праці, - відповідно забезпечуватиме матеріально сім`ю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові ОСОБА_1 про розірвання шлюбу слід відмовити за недоведеністю з наступних підстав:

Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області; від шлюбу в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов`язок доказування і подання доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, хоча обов`язок доказування і подання доказів закон покладає на неї. У судовому засіданні на пояснення відповідача про зміну відносин та подальше матеріальне забезпечення потреб сім`ї почала вагатись з питання розводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із мотивів позовної заяви та пояснень позивача у суді не вбачається підстав для розірвання шлюбу і наведене позивачем нічим не підтверджено, оскільки ОСОБА_1 не навела достатньо вагомих обставин, які б давали підстави вважати, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Тому суд не виключає, що сторони можуть повернутись до нормального сімейного життя за тверджень відповідача ОСОБА_2 , що він змінив своє ставлення як до жінки та до їх фактично трьох дітей, оскільки дочка позивача його також із самого початку відносин називає батьком і він однаково до неї відноситься як до рідної дитини.

За врахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду, суд приходить до висновку про можливість подальшого спільного життя подружжя і збереження сім`ї.

Ураховуючи наведене про відсутність доказів стосовно встановлених обставин і визначених відповідно до них правовідносин, виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що у позові про розірвання шлюбу необхідно відмовити за недоведеністю. Під час судового провадження позивачем та відповідачем не подано суду клопотань про доказування, чи про звільнення від доказування власних поводжень; із представлених документів суд переконаний, що шлюб носить тимчасовий формальний характер, що відсутні обставини, які є підставами для розірвання шлюбу. Водночас суд бере до уваги позицію відповідача, який категорично не згідний на розірвання шлюбу, що розірвання шлюбу суперечить його інтересам і він категорично налаштований зберегти сім`ю та буде вчиняти для цього всі необхідні для цього дії. Позивач ОСОБА_1 не довела суду, що заява про розірвання шлюбу відповідає її дійсній волі, що примирення між сторонами неможливе; подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Доказування позивача ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки її становище підтверджене єдиним документом, Свідоцтвом про одруження, що є в матеріалах цивільної справи.

У зв`язку із наведеним, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові за недоведеністю, що не позбавляє права ОСОБА_1 як і ОСОБА_2 на повторне звернення до місцевого суду із таким питанням у встановленому Законом порядку.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 110 112 СК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 30 грудня 2021 року повного судового рішення.

Суддя