Справа № 473/409/21
"11" березня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення,
в лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником обумовленого житлового будинку. В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі по справі ( ОСОБА_2 з 07.07.2000 року, ОСОБА_3 з 21.02.2004 року), проте за місцем реєстрації не проживають з 2008 року без поважних причин, участі у витратах на утримання будинку не несуть, комунальні послуги не сплачують, їх особистих речей в будинку немає. Проте останні не знялися з реєстраційного обліку, внаслідок чого власнику житла створюються перешкоди в користуванні власністю (остання позбавлена можливості оформити субсидію).
Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися. Судом відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення. Про причину неявки суду не повідомили.
Суд вважав можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Зокрема судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.5).
В даному будинку з 07.07.2000 року зареєстрований син позивача ОСОБА_2 , з 21.02.2004 року онука позивача ОСОБА_3 , як члени сім`ї власника житла, проте за місцем реєстрації не проживають з 2008 року, що вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої 02.02.2021 року головою квартального комітету №85 (а.с.12). Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили вказану інформацію.
Проте, останні не знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Внаслідок цього власнику житла створюються перешкоди у користуванні власністю.
Докази наявності поважних причин не проживання відповідачів в житловому приміщенні в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Згідно з ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статті 150,156 ЖК УРСР передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Стаття 405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема:
- члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником;
- член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення та поважність причин такої відсутності.
Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами.
Зокрема, суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності в жилому приміщенні.
При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону.
Як раніше встановлено судом, відповідачі за місцем реєстрації не проживають понад встановлений законом річний строк. Матеріали справи не містять доказів наявності поважних причин їх не проживання в будинку, зокрема створення їм будь-яких перешкод у проживанні чи іншому користуванні житлом тощо, а також наявності між сторонами угоди щодо іншого порядку та строків користування житлом.
Водночас, наявність реєстрації відповідачів без їх фактичного проживання створює власнику перешкоди в здійсненні права власності.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 816 грн. 00 коп., в рівних частках з кожного.
Керуючись ст.ст.12,13, 76-83, 259, 263 265, 280-282, 289 ЦПК України, суд
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп., в рівних частках з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області шляхом подачі заяви відповідачем про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.В. Лузан