Справа № 354/411/20
Провадження по справі № 2/354/203/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Кулик В.Р.

представника позивача адвоката Гайтанюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 05.05.2020 року звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради»(надалі-КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР»), у якому просить: скасувати наказ відповідача №11-к від 17.03.2020 року про звільнення її з роботи з посади молодшої медичної сестри(санітарки), поновити на роботі на раніше займаній посаді з 01.04.2020 року, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 50000 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що з 01.06.1999 року працювала у КП «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на посаді молодшої медичної сестри(санітарки). 25.10.2019 року вказане підприємство було реорганізоване шляхом перетворення у КНП ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР». 31.03.2020 року вона була звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України на підставі наказу №11-к від 17.03.2020 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначила, що звільнення її з роботи є незаконним та необґрунтованим, вона являється особою з інвалідністю 2-ї групи з дитинства, на момент звільнення її безперервний трудовий стаж складав 20 років 8 місяців і за вказаний період жодних дисциплінарних стягнень до неї не застосовувалось. Окрім цього, на момент звільнення вона була єдиним працівником із самостійним заробітком у своїй сім`ї, оскільки проживає разом із матір`ю, яка є пенсіонеркою та після перенесеного у 2014 році ішемічного інсульту потребує постійної сторонньої допомоги та нагляду. В порушення вимог ст.42 КЗпП України при звільненні її з роботи не було враховано наявність у неї переважного права на залишення на роботі, не запропоновано їй будь-яку іншу роботу на підприємстві, в той час як на підприємстві було достовірно відомо про її особливий фізичний і сімейний стан та обмежені можливості на реалізацію права на захист своїх інтересів, а її звільнення відповідач в подальшому пояснив тим, що вона порівняно з іншими працівниками має інший дохід-пенсію по інвалідності, що прямо суперечить рішенню Конституційного Суду України №1-6/2018 від 27.02.2018 року, відповідно до якого право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист і пенсія не є заробітком громадян або іншим доходом. Окрім цього, до її відома не були доведені наказ відповідача №30-О від 15.01.2020 року та новий штатний розпис, які б свідчили про те, що у відповідача дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, які б послужили причиною скорочення чисельності чи штату працівників, а Концепція реформи фінансування системи охорони здоров`я України, на яку послався відповідач при її звільненні не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії та не вказує на наявність у відповідача об`єктивних підстав для автоматичного скорочення кількості працівників у зв`язку із реорганізацією. Вказане свідчить про те, що її звільнення з роботи проведене відповідачем з порушенням вимог ч.2 ст.40, п.2,3 ч.2 ст.42, ч.1 ст.43, ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України, а тому наказ КНП ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №11-к від 17.03.2020 року в частині звільнення її з роботи слід визнати незаконним та скасувати, поновити її на раніше займаній посаді, з 01.04.2020 року та стягнути на її користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що трудову книжку вона отримала 31.03.2020 року, а тому нею не пропущено строк на звернення до суду. Також вказала, що вищезазначеними неправомірними діями відповідача, які полягають у незаконному звільненні з роботи їй також було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 50000 грн. Зазначений розмір моральної шкоди обґрунтований тим, що на протязі всього часу з моменту протиправного звільнення з роботи вона перебуває у стані морального пригнічення, дискомфорту та постійного стресу, у неї склалось скрутне матеріальне становище, так як на її утриманні перебуває хвора мати та немає іншого джерела доходу, погіршився її стан здоров`я, вона втратила спокій та втратила нормальний життєвий ритм і соціальні зв`язки, оскільки робота була єдиним засобом її комунікації з суспільством та колегами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2020 року вказану справу передано у провадження судді Яремчанського міського суду Івано-Франківської області Ваврійчук Т.Л.

Ухвалою суду від 11.08.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

07.10.2020 року КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» подало відзив на позов, у якому зазначено, що 30.11.2016 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №1013-р щодо «Концепції реформи фінансування системи охорони здоров`я України». 10.01.2020 року Департамент охорони здоров`я Івано-Франківської обласної державної адміністрації звернувся із листом до керівників медичних закладів області в тому числі КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» в якому зазначено, що починаючи з 01.04.2020 року Національна служба здоров`я України починає закупівлю медичних послуг у закладах охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги, організаційно-правової форми власності та буде здійснювати їх оплату за договором. Процедура закупівель медичних послуг передбачатиме дотримання надавачами умов надання послуг та специфікації на конкретні послуги чи групи послуг, перелік яких включає 27 пакетів та розміщений на сайті НСЗУ. При цьому послуги із санаторно-курортного лікування не входять у перелік пакетів медичних послуг, оплата яких буде здійснюватись НСЗУ та інші кошти в державному та обласному бюджеті 2020 року на оплату таких послуг починаючи з 01.04.2020 року не передбачені. Вказаним листом департамент просив в термін до 15.01.2020 року прийняти рішення про скорочення чисельності чи штату працівників, повідомити профспілку про можливе вивільнення, уповноважити відділ кадрів провести необхідні заходи у зв`язку із можливим вивільненням працівників, скласти та затвердити новий штатний розпис, визначити кандидатів, які можуть підлягати вивільненню із врахуванням переважного права на залишення на роботі, повідомити службу зайнятості про заплановане вивільнення працівників. На виконання даного листа 15.01.2020 року в.о. генерального директора КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» був виданий наказ №30-О «Про скорочення ліжок та чисельності штату працівників». 27.01.2020 року КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» подало до Яремчанської міської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості звіт за формою 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці». Також 15.01.2020 року був надісланий лист №6 адресований голові профспілкового комітету санаторію «Смерічка», в якому повідомлено, що у зв`язку із реорганізацією санаторію затверджено новий штатний розпис та структура у новій редакції. 20.03.2020 року за вих.№39 відповідач надіслав голові профспілки подання, в якому просив ознайомитись зі змістом наказу №11-к від 17.03.2020 року та надати згоду на звільнення працівників, згідно переліку. Як вбачається із витягу з протоколу №2 засідання профспілкового комітету санаторію «Смерічка» від 27.03.2020 року профспілка за результатами розгляду даного подання, вияснивши всі обставини відносно кожного працівника, через відсутність відповідних вакансій на підприємстві та керуючись постановою Кабінету Міністрів України №1013-р від 30.11.2016 року надала згоду на звільнення працівників, які не мали переважного права на залишення на роботі. Відповідно до ст. 64 ГК України, п.4.9 Статуту КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Керівник з дотриманням вимог чинного законодавства вправі сам особисто вирішити питання хто із працівників під час звільнення має переважне право залишитись на роботі. В даному випадку позивач отримує пенсію, тобто має засоби для існування. Позивачкою також не наведено у чому полягає завдана їй моральна шкода, із посиланням на обов`язкові елементи складу цивільного правопорушення, критерії, за якими суд мав би оцінювати(визначати) розмір моральної шкоди та не наведено доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Із врахуванням наведеного, відповідач вважає, що при звільненні позивача з роботи були виконані всі дії, які передбачені законодавством України під час звільнення працівників, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі за безпідставністю.

20.10.2020 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайтанюк М.М. надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України №1013-р від 30.11.2016 року Концепція реформи фінансування системи охорони здоров`я України не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, який би встановлював будь-які права та обов`язки для юридичних осіб та не свідчить про наявність змін в організації виробництва і правці відповідача, яке неминуче потягне за собою скорочення чисельності чи штату працівників. Санаторно-курортне лікування в Україні регулюється рядом інших законодавчих актів, окрім цього розпорядженням Кабінету Міністрів України №168-р від 16.03.2017 року схвалено Стратегію розвитку туризму і курортів на період до 2026 року, яка передбачає створення нових робочих місць, розширення можливості населення щодо працевлаштування та самозайнятості, а тому у відповідача були відсутні об`єктивні підстави для автоматичного скорочення штату чи чисельності працівників у зв`язку із реорганізацією. Із листа Департаменту охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА від 10.01.2020 року №15/14-12/33 вбачається, що одним із першочергових заходів, які мав вжити відповідач є розроблення пропозицій щодо можливості перепрофілювання підприємства, що дало б змогу здійснити контрактування із НСЗУ та отримати оплату за договором чи запропонувати інші джерела фінансування підприємства із розробленням перспективного плану розвитку закладу. Всупереч зазначеному листу відповідач не розробив новий штатний розпис, не визначив перелік посад, які підлягають скороченню та кандидатів, які підлягали звільненню, не врахував переважне право позивачки на залишення на роботі, не організував проведення необхідних заходів у зв`язку із можливим вивільненням працівників. У копії загального списку працівників повідомленні про скорочення згідно наказу №30-О від 15.01.2020 року не зазначена дата ознайомлення позивача із вказаним наказом, а дата та номер наказу дописані вручну. На останньому аркуші списку зазначено, що ознайомлення працівників санаторію із даним наказом закінчено 30.01.2020 року, однак даний факт не відповідає дійсності, що можуть засвідчити у судовому засіданні свідки, а також слід врахувати той факт, що ОСОБА_1 у період з 02.01.2020 року по 07.02.2020 року перебувала у щорічній основній відпустці, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією наказу №12-в від 20.12.2019 року, а тому зважаючи на відсутність доказів того, що позивач була відкликана із відпустки, остання ніяк не могла бути ознайомлена із наказом №30-О від 15.01.2020 року у строк до 30.01.2020 року. У листі №6 від 15.01.2020 року адресованому голові профспілки санаторію відсутній перелік посад та прізвища працівників, які підлягають скороченню, а також відповідачем не надано будь-якого підтвердження того, що даний лист дійсно був направлений та отриманий профспілковим комітетом. Повідомлення №39 від 20.03.2020 року надіслане профспілковому комітету вже після прийняття наказу про звільнення працівників і відповідне засідання профспілки відбулось лише 27.03.2020 року, тобто після видачі наказу №11-к від 17.03.2020 року про звільнення позивача, на дане засідання позивач запрошена не була. При цьому, на засіданні профспілки вирішувалось питання щодо переважного права на залишення на роботі лише щодо шести працівників, що підтверджується актом інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ІФ8604/1677/АВ від 16.06.2020 року та копією припису про усунення виявлених порушень №ІФ8604/1677/А/П, який в.о. генерального директора санаторію оскаржений не був. Так інспекцією праці в ході проведення позапланової перевірки були виявлені наступні порушення при проведенні відповідачем скорочення чисельності і штату працівників перед звільненням-ст.ст.42, 43, ч.2 ст.49-4, КЗпП України. У відзиві не наведено будь-яких обґрунтувань того, якими доводами керувався відповідач при звільненні ОСОБА_1 з роботи, а посилання на те, що вона є пенсіонером свідчить про визнання відповідачем факту її дискримінаційного звільнення, оскільки нормами трудового законодавства, які регулюють процедуру звільнення працівників у зв`язку зі скороченням штатів, не визначено право роботодавця на звільнення працівника, якщо така особа є пенсіонером. Також вказала, що у позовній заяві зазначено у чому полягає завдана їй моральна шкода. Звільнення позивача з роботи є незаконним, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, а також буде доведено показами у судовому засіданні свідків, а тому з викладеного вбачається наявність всіх обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, що дає підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

07.12.2020 року судом за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про витребування доказів у відповідача та продовження строку підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Гайтанюк М.М. позов підтримала та просить його задовольнити з мотивів наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Вказала, що в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України при звільненні з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України позивач за два місці до звільнення не була належно повідомлена про те, що її посада підлягає скороченню і вона буде звільнена з роботи, будь-які вакантні посади ОСОБА_1 при звільненні з роботи не пропонувались, в той час як 02.03.2020 року відповідачем була прийнята на роботу нова працівниця. У грудні 2019 року були проведені загальні збори трудового колективу санаторію «Смерічка» на яких працівників повідомили про реорганізацію закладу та можливе скорочення, проте індивідуальне повідомлення про скорочення працівникам не надсилалось, консультації із профспілковим комітетом у законодавчо визначений строк проведені не були. У січні 2020 року працівник відділу кадрів надавала для підпису загальний список працівників закладу, в якому просила працівників розписатись за те, що вони були присутні на загальних зборах трудового колективу і лише після звернення ряду працівників із позовами до суду до даного списку на титульній сторінці була доклеєна назва та вручну дописано, що це список на ознайомлення із наказом №30-О від 15.01.2020 року, з яким ніхто із працівників ознайомлений не був, новий штатний розпис закладу до відома працівників доведений не був. З копії документу під назвою «Загальний список працівників, які працюють у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомлення про скорочення згідно наказу №30-О від 15.01.2020 року» вбачається, що ознайомлення працівників із даним наказом завершено 31.01.2020 року, однак станом на 20.03.2020 року ніхто із працівників закладу, в тому числі позивач, не був ознайомлений із переліком посад та кандидатів, які підлягали звільненню. При цьому позивач у період з 02.01.2020 року по 07.02.2020 року перебувала у відпустці і на роботу її не викликали, відповідно ознайомитись із зазначеним наказом у строк до 31.01.2020 року ОСОБА_1 не могла. При звільненні позивача всупереч вимог ст.42 КЗпП України не було враховано наявність у неї переважного права на залишення на роботі, зважаючи на відсутність інших членів сім`ї із самостійним заробітком та наявність у ОСОБА_1 безперервного стажу роботи тривалістю 20 років та 8 місяців, а також загального стажу роботи у відповідача, який становить 23 роки і 7 місяців та не було запропоновано їй будь-яку іншу роботу на підприємстві. Засідання профспілкового комітету, на якому розглядалось питання щодо надання згоди на звільнення, відбулось лише 27.03.2020 року, в той час як ще 25.03.2020 року позивачу був направлений лист-повідомлення про те, що вона звільнена з роботи, таким чином керівництво закладу на власний розсуд прийнято рішення про звільнення працівників. На засіданні профспілкового комітету позивач присутня не була та про його проведення не повідомлялась. В ході проведеної Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області позапланової перевірки було виявлено, що при звільненні працівників КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» порушено вимоги ст.ст.42,43, 49-4 КЗпП України та внесено припис про усунення виявлених порушень, який в.о. генерального директора санаторію ОСОБА_2 не оскаржував. Із врахуванням наведеного вважає, що наявні всі необхідні підстави для скасування наказу відповідача №11-к від 17.03.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади молодшої медичної сестри(санітарки) та поновлення її на роботі на займаній посаді, стягнувши на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період 31.03.2020 року по день постановлення рішення суду про поновлення на роботі. Також вказала, що вказаними неправомірними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, остання з моменту звільнення перебуває у стані постійного морального пригнічення, відчуває дискомфорт та стрес, що негативно відобразилось на стані її здоров`я, вона втратила нормальний сон, був порушений її звичний ритм життя, оскільки позивач є особою з інвалідністю з дитинства, що обумовлює наявність певних обмежень у її щоденному житті та побуті, а через звільнення вона була позбавлена можливості комунікувати зі своїми колегами, фактично втратила єдине коло спілкування та залишилась наодинці зі своїми проблемами та хворою матір`ю, змушена була докладати додаткових зусиль для захисту свого порушеного права. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 у складний економічний період, зумовлений карантинними обмеженнями, опинилась у вкрай скрутному матеріальному становищі та змушена була виживати за рахунок своєї пенсії по інвалідності та пенсії матері, якої не вистачає навіть на необхідне лікування. Із врахуванням наведеного вважає, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є цілком обґрунтованим. З приводу листа, направленого позивачу новим керівництвом санаторію, пояснила, що в даному випадку не ставиться питання про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку, а відповідач просто пропонує прийняти позивача на роботу, однак тоді при новому скороченні ОСОБА_1 перша підлягатиме звільненню. Також просить врахувати, що наданий головою профспілки Білецькою Г.Р. для огляду у судовому засіданні зошит реєстрації вхідної кореспонденції профспілкового комітету санаторію «Смерічка» міг бути заведений вже в ході розгляду справи по суті, інформації про те, що лист відповідача №6 від 15.01.2020 року дійсно був направлений та отриманий профспілковим комітетом викликає сумніви у своїй достовірності.

Представник відповідача КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» адвокат Ридай Н.В. у судовому засіданні відносно позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позов. Вказав, що 10.10.2020 року Департамент охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА повідомив керівництво некомерційних комунальних закладів охорони здоров`я про те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №1013-р про затвердження «Концепції реформи фінансування системи охорони здоров`я України» слід привести медичні послуги, які надаються закладами до нормативів, оскільки відбудеться зменшення надання медичних гарантій та буде зменшено фінансування, що надається з державного бюджету. У зв`язку із цим пропонувалось вирішити питання зменшення чисельності штату медзакладів з огляду на оптимізацію сфери охорони здоров`я. З цією метою в.о. генерального директора КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» Косило М.В. звернувся до відділу кадрів щоб видати наказ про проведення відповідних заходів щодо вивільнення працівників. 22.01.2020 року відповідачем направлено до Яремчанської міської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості звіт за формою №4-ПН про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами і організації виробництва і праці, а також відповідачем вчинялися законодавчо визначені дії спрямовані на повідомлення працівників про можливе подальше звільнення. Зокрема були проведені загальні збори трудового колективу закладу, 15.01.2020 року був виданий наказ №30-О «Про скорочення ліжок та чисельності штату працівників» та того ж дня направлене повідомлення за №6 голові профспілкового комітету про затвердження нового штатного розпису та подальше вивільнення працівників. 20.03.2020 року голові профспілкового комітету був направлений лист в якому керівництво санаторію просило надати згоду на звільнення працівників санаторію згідно наданого переліку у загальній кількості 52 особи. 27.03.2020 року відбулось засідання профкому на якому члени профспілки одноголосно надали згоду на звільнення вказаних працівників, в тому числі позивача ОСОБА_1 , яка не мала переважного права на залишення на роботі, оскільки отримує пенсію по інвалідності та має відповідні засоби до існування. Зазначив, що лист №6 від 15.01.2020 року був направлений відповідачем голові профкому простим листом і доказів, щодо його отримання та квитанції про направлення у відповідача немає, працівники санаторію були повідомлені про звільнення після 15.01.2020 року. Також зазначив, що не володіє інформацією про те скільки посад молодшої медичної сестри (санітарки) було передбачено у новому штатному розписі санаторію і скільки з них були зайняті станом на 01.04.2020 року та чи пропонували позивачу при звільненні будь-які інші вільні вакансії і якими доказами це підтверджується. Рішення про проведення закритого засідання приймали члени профспілки і чому про його проведення не були повідомлені працівники він не знає. Також пояснив, що в.о. генерального директора санаторію «Смерічка» Косило М.В. не оскаржував припис Управління Держпраці, однак чи були застосовані до нього відповідні стягнення йому невідомо. Зазначив, що голова профспілкового комітету принесе та надасть для огляду у судовому засіданні документ під назвою «Загальний список працівників, які працюють у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомлення про скорочення згідно наказу №30-О від 15.01.2020 року», копію якого долучено до матеріалів справи. Зазначив, що окремого документу в якому було б зазначено коли позивач була ознайомлена про те, що її посада підлягає скороченню а вона звільненню не існує.

В подальшому у судові засідання, призначені на 08.04.2021 року, 14.05.2021 року, 13.07.2021 року, 23.12.2021 року представник відповідача не з`явився та подав клопотання про проведення судового засідання у його відсутності. У судові засідання, які призначалися на 17.06.2021 року, 06.10.2021 року представник відповідача не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлявся.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що вона разом із позивачем працювала у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» та була звільнена наказом №11-к від 17.03.2020 року. Вказала, що у грудні 2019 року відбулись загальні збори трудового колективу санаторію на яких керівництво повідомило про реорганізацію закладу шляхом перетворення та можливе подальше скорочення. У січні 2020 року кадровик санаторію обходила працівників та просила підписатись у журналі про те, що вони були присутні на загальних зборах колективу та повідомлені про можливе вивільнення. На той час у вказаному журналі була відсутня будь-яка назва, а знаходився лише повний список працівників закладу, наказу №30-О від15.01.2020 року до даного списку долучено не було. Вона особисто підписала даний список у кінці лютого 2020 року, ОСОБА_1 до 07.02.2020 року перебувала у відпустці, а остаточно ознайомлення із цим списком всіх працівників було завершено у березні 2020 року. При цьому до 20.03.2020 року списку із переліком посад чи працівників, які підлягають звільненню до відома працівників доведено не було, індивідуальні повідомлення про звільнення нікому не вручались, потім у березні 2020 року заклад закрили на карантин під час якого по пошті вона та інші працівники отримали листи із повідомленням про звільнення з роботи, наказу про звільнення до цих повідомлень долучено не було. Зазначила, що із наказом №30-О від 15.01.2020 року та новим штатним розписом підприємства працівників не ознайомлювали і на момент закриття санаторію на карантин їй не було відомо, що вона підлягає звільненню. Також вказала, що ОСОБА_1 є членом профспілкового комітету, однак про те, що було проведене засідання профспілкового комітету на якому була надана згода на звільнення працівників, вони дізнались у квітні 2020 року, на вказане засідання працівників не запрошували. На загальних зборах колективу жодної конкретної інформації про те кого і коли буде звільнено не озвучували. В.о. генерального директора санаторію Косило М.В. говорив, що у разі звільнення із кожним працівником буде проведена індивідуальна розмова. Зазначила, що їй невідомо чи пропонували ОСОБА_1 при звільненні будь-яку іншу роботу в санаторії, особисто їй таких пропозицій не надходило, але після ознайомлення із новим штатним розписом в ході судового розгляду виявилось, що у відповідача після їхнього звільнення залишились вільні ставки.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала на посаді палатної медсестри у санаторії «Смерічка» та була звільнена з роботи згідно наказу №11-к від 17.03.2020 року. Зазначила, що у грудні 2019 року були проведені збори працівників санаторію на яких вона також була присутня. Керівництво повідомило про подальшу зміну умов праці, перепрофілювання, зачитали листа з Департаменту охорони здоров`я про реорганізацію санаторію у зв`язку із медичною реформою, говорили, що можливо треба буде пройти відповідні курси, але про скорочення працівників мова не йшла. В січні 2020 року кадровик ходила по санаторію з журналом і збирала підписи працівників, говорили, що треба підписатись, що це не повідомлення про скорочення, а підписи про те, що були присутні на зборах колективу. Особисто вона підписала цей журнал у березні 2020 року, передостанньою, кадровик сказала, що це загальний список, підписуються всі працівники, що повідомлені про реорганізацію. Вона поставила підпис навпроти свого прізвища, будь-яких дат у цьому журналі не було, назви теж. ОСОБА_1 у період з 02.01.2020 року по 07.02.2020 року була у відпустці, і казала, що підпише список пізніше, після виходу на роботу. В березні 2020 року з`явилися чутки про те, що будуть звільнені усі пенсіонери, списків на скорочення не було, які вакансії та хто конкретно із працівників будуть звільнені не повідомляли, ніяких вільних вакансій не пропонували. Індивідуального повідомлення про скорочення вона не отримувала. Вона особисто зверталась до головного лікаря, цікавилась списками на звільнення, подавала довідки про наявність у неї переважного права на залишення на роботі, він нічого конкретного не відповів, не сказав чітко, що дійсно буде звільнення. З 20.03.2020 року санаторій закрили на карантин, заклад не працював і під час карантину по пошті працівники отримали листи із повідомленням про звільнення та необхідність з`явитися щоб отримати трудову книжку. Вказала, що із наказом №30-О від 15.01.2020 року та новим штатним розписом працівників не ознайомлювали. Коли вона забирала трудову книжку, вона ходила до в.о. генерального директора санаторію Косило М.В., той вказав немає коштів, мусить звільняти, вона просила надати їй для ознайомлення журнал із підписами, на той час це вже була оформлена папка, на титульній сторінці була наклеєна наліпка із назвою-відомості про реорганізацію з можливим вивільненням працівників, про скорочення нічого зазначено не було. Про засідання профкому їй не було відомо, присутня на ньому вона не була, про те, що профком надав згоду на звільнення працівників довідалась вже після звільнення з роботи. З отриманого на адвокатський запит нового штатного розпису санаторію дізнались, що станом на 01.04.2020 року були вільними 5 ставок молодших медичних сестер палатних, в березні 2020 року на роботу була прийнята дієтсестра, однак перед звільненням їм ніяких вакансій не пропонували. Після зміни керівництва закладу була пропозиція повернутись на роботу, але без виплати втраченого заробітку. З приводу звільнення працівники звертались у інспекцію Держпраці, була проведена відповідна перевірка, яка вказала, що їхнє звільнення було проведено неправомірно.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» на посаді старшого вихователя та обіймала посаду голови профспілкового комітету. Вказала, що 17.05.2019 року Івано-Франківська обласна рада прийняла рішення про припинення шляхом перетворення комунальних закладів охорони здоров`я, було винесено рішення про створення комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований (спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка « Івано-Франківської обласної ради» шляхом реорганізації комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка». У закладу був підписаний договір з НСЗУ на 2 медичні пакети послуг, а тому керівництво змушене було зменшити кількість ліжко-місць і працівників, результат залежав від попередньої кількості пролікованих пацієнтів, а тому скорочення було неминуче. Про це повідомили всіх працівників закладу, говорили, що не знають скільки і кого буде звільнено, але скорочення працівників обов`язково відбудеться. У грудні 2019 року відбулись загальні збори трудового колективу на яких вона також була присутня. В подальшому був виданий наказ №30-О від 15.01.2020 року і додатком до нього був прикріплений загальний список всіх працівників закладу, з яким кадровик ознайомлювала всіх працівників і вона особисто перша підписалась про те, що ознайомлена із наказом. Після цього, 15.01.2020 року керівництво закладу листом №6 попередило профком, що буде скорочення чи зміна умов праці, без конкретного списку працівників, які підлягали вивільненню, з посиланням на затвердження нового штатного розпису. Вказаний лист був зареєстрований у журналі реєстрації вхідної кореспонденції профкому. Чи був цей штатний розпис доведений до відома працівників їй невідомо. До 31.01.2020 року всіх працівників під підпис повідомили, що буде скорочення або зміна умов праці і 17.03.2020 року був виданий наказ №11-к на скорочення. Керівництво направило на профком лист із копією даного наказу 20.03.2020 року, хоча вказане повідомлення мало бути отримане за 3 місяці до звільнення, але керівництво закладу не вклалося у строки, а тому на засіданні профкому 27.03.2020 року були розглянуті кандидатури всіх працівників, що підлягли звільненню, перевірено всі надані довідки щодо переважного права і профком одноголосно надав згоду на звільнення, зважаючи на відсутність вільних вакансій, щодо чотирьох працівників було рекомендовано надати їм переважне право в разі повторного прийняття на роботу, але їхнє звільнення також було погоджене профкомом. У зв`язку із запровадженням карантинних заходів було прийнято рішення провести закрите засідання профкому у відсутності працівників та онлайн, а тому позивач про проведення даного засідання повідомлена не була. З приводу наявності у позивача переважного права на залишення на роботі, пояснила, що не готова сказати скільки осіб і хто саме залишився працювати у закладі на посаді молодшої медичної сестри та в чому полягала їхня перевага, але на засіданні були розглянуті всі кандидатури, що підлягали звільненню і щодо кожного перевірялись відповідні обставини. Зазначила, що раніше у санаторії вже проводилось звільнення і вона вказувала всім працівникам на необхідність надавати підтверджуючу інформацію щодо обставин, які свідчать про наявність переважного права на залишення на роботі, перед цією хвилею звільнень вона також наголошувала, щоб усі хто має приносили відповідні довідки, зокрема ОСОБА_1 вказували на необхідність принести довідку МСЕК, про те, що вона має право працювати, бо у наданій в кадри довідці зазначено, що вона непрацездатна, але в подальшому цей запис був виправлений. Вказала, що на засіданні профкому розглядали всі можливі варіанти працевлаштування, але відбувалось велике скорочення молодших медичних сестер, а тому збільшувалось навантаження на працюючих, у санаторії не залишалось посад, на яких можна було б виконувати незначний обсяг роботи, раніше в день працювали 2-3 молодші медсестри санітарки, а тому легшу роботу залишали ОСОБА_1 , при скороченні залишалась 1 санітарка на день, яка повинна постійно контактувати з хворими, виконувати важку фізичну роботу, тому за станом здоров`я позивач не могла б виконувати цю роботу.Також вказала, що не може пояснити яким чином ще до засідання профкому 25.03.2020 року працівникам, які підлягали звільненню, були направлені повідомлення про звільнення, цим займався відділ кадрів. Вказала, що з 17.03.2020 року заклад знаходився на карантині, до цього часу інформації про перелік вакансій та осіб, які підлягали звільненню до відома профкому доведено не було, наказ №11-к від 17.03.2020 року в якому був наведений перелік працівників, які підлягали звільненню профком отримав 27.03.2020 року, із новим штатним розписом на момент засідання профкому вона ознайомлена не була. Зазначила, що після скорочення працівників на підприємстві залишились вакантні ставки, це відбулось тому, що звільненню підлягала велика кількість працівників, які мали одинаковий стаж та кваліфікацію, а тому важко було вибрати кого залишати на роботі і тоді працівники, які вже отримували пенсію самі сказали, щоб звільняли їх усіх підряд, і таким чином під скорочення потрапили усі, хто окрім заробітної плати мав ще якийсь дохід. Всі молодші медичні сестри, хто отримував пенсію були звільнені, в першу чергу залишали тих, хто мав неповнолітніх дітей та кому було менше 3-х років до пенсії, а позивач отримує пенсію по інвалідності, а тому було прийнято рішення надати згоду на її звільнення. Також вказала, що їй невідомо чи пропонували позивачу будь-яку іншу роботу на підприємстві. Зазначила, що після звільнення з роботи у неї залишився зошит і якому здійснювалась реєстрація вхідної кореспонденції профспілкового комітету санаторію «Смерічка».

Свідок ОСОБА_6 у судовому засідання пояснила, що вона є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю 2 ї групи з дитинства через ДЦП. Вказала, що вона проживає у Вінницькій області, а позивач живе разом із їхньою матір`ю, яка у 2014 році перенесла інсульт та потребує постійного догляду. Вказала, що у березні 2020 року сестра зателефонувала до неї, плакала та сказала, що їй принесли листа із повідомленням про те, що вона звільнена з роботи і 31.03.2020 року вона повинна забрати трудову книжку. Для позивачки повідомлення про звільнення було значним стресом, вона не могла заспокоїтись та опанувати себе, постійно плакала, погано себе почувала, робота була змістом її життя, усе її оточення складали люди з якими вона працювала та хворі, це було її єдине коло спілкування, так вона, незважаючи на свій стан здоров`я, відчувала себе потрібною та реалізованою. Вказала, що її сестра усе життя пропрацювала у санаторії, та після звільнення почувалася зовсім розгубленою, не знала як їй жити надалі, вона не розуміла чому її звільнили, перші два тижні постійно плакала, не могла заспокоїтись та усвідомити, що її звільнили остаточно, не хотіла забирати документи, у неї з`являлися суїцидальні думки, а через карантин вони навіть не могли відвідати лікаря.

У зв`язку із цими подіями вона особисто ходила до головного лікаря санаторію ОСОБА_2 цікавилася чому її сестру звільнили з роботи без попередження, просила дозволити їй працювати хоча б двічі на тиждень та отримала відповідь, що відбулось скорочення, а її сестра має дохід у вигляді пенсії, на роботі залишили тільки незабезпечених працівників та тих, хто має дітей. При цьому не було враховано, що позивачка живе сама із матір`ю, а їхній дохід складають лише пенсія по інвалідності та соцвиплати, яких не вистачає навіть на лікування матері після інсульту, вони живуть у сільській місцевості, будинок не має опалення, на зиму потрібно купувати дрова, платити за те, щоб їх порубали, а тому хоча ОСОБА_1 працювала на 0,5 ставки це була для неї велика матеріальна підтримка. Зазначила, що їхні батьки усе життя пропрацювали у санаторії і там усі працівники знали про їхні сімейні обставини, про те, що позивач за станом здоров`я не могла знайти іншу роботу, бо вона погано переносить поїздки і не може пересуватись поїздом, а тому беззаперечно внаслідок незаконного звільнення позивачу була завдана значна моральна шкода.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 згідно наказу №60К від 01.06.1999 року була прийнята на роботу на посаду кабінетної санітарки Обласного санаторію «Смерічка». Наказом № 75К від 19.08.2008 року була переведена на 0,5 ставки молодшої медичної сестри палатної пуль монологічного відділу. Згідно наказу № 53-К від 21.12.2017 року з 01.01.2018 року переведена на 0,5 ставки молодшої медичної сестри кабінетної фтизіопульмонологічного відділення (т.1 а.с.18-20).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_3 від 23.10.2013 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ї групи з дитинства (т.1 а.с.12).

Відповідно до довідки МСЕК №084400, виданої 05.08.1992 року ОСОБА_1 призначено другу групу інвалідності з дитинства довічно та визнано її непрацездатною. У подальшому у вказану довідку внесено засвідчене виправлення про те, що остання може працювати санітаркою, різноробочою(т.1 а.с.194).

Батько позивача ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 15.03.2013 року, мати- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримує пенсію за віком(т.1 а.с.14-16).

17.05.2019 року Івано-Франківська обласна рада прийняла рішення №1145-28/2019 «Про припинення (реорганізацію) комунальних закладів охорони здоров"я Івано-Франківської обласної ради», яким ухвалила припинити(реорганізувати) комунальний заклад «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» шляхом перетворення його в комунальне некомерційне підприємство «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради"(т.1 а.с.203-205).

20.09.2019 року Івано-Франківською обласною радою прийнято рішення №1238-30/2019 про створення комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований (спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» шляхом реорганізації комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» та затверджено його статут(т.1 а.с.206).

24.10.2019 року в.о. генерального директора комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Косило М.В. видано наказ №1-о про реорганізацію комунального закладу «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» шляхом перетворення в Комунальне некомерційне підприємство «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради», що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці ОСОБА_1 (т.1 а.с.20).

10.01.2020 року Департамент охорони здоров`я Івано-Франківської ОДА листом № 15/14-12/33 повідомив керівництво закладів охорони здоров`я області, в тому числі КНП ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» про те, що з 01.04.2020 року НСЗУ розпочне закупівлю медичних послуг у закладах охорони здоров`я усіх рівняв надання медичної допомоги, організаційно-правової форми(крім бюджетної установи) та форми власності та буде здійснювати їх оплату за договором. Перелік вимог до 27 пакетів медичних послуг розміщений на сайті НСЗУ. Одночасно зазначено, що послуги санаторно-курортного лікування не входять до переліку пакетів медичних послуг оплата яких буде здійснюватись НСЗУ та інші кошти в державному та обласному бюджеті на 2020 рік на оплату таких послуг (починаючи з 01.04.2020 року)також не передбачені. Враховуючи викладене просив в термін до 15.01.2020 року розробити пропозиції щодо можливості перепрофілювання підприємства, що дають можливість здійснити контрактування з НСЗУ та відповідно, отримувати оплату за договором, чи запропонувати інші можливі джерела фінансування підприємства із розробленням перспективного плану розвитку закладу з визначенням структури підприємства, кількості посад і штатних одиниць, необхідних підприємству для реалізації поставлених завдань та виконання фінансового плану; прийняти рішення про скорочення чисельності чи штату працівників; повідомити профспілку про можливе звільнення працівників; видати наказ, яким уповноважити відділ кадрів провести необхідні заходи у зв`язку з можливим звільненням працівників; скласти й затвердити в установленому порядку новий штатний розпис, визначити кандидатів, які можуть підлягати звільненню, із врахуванням переважного права на залишення на роботі; попередити працівників про можливе наступне звільнення; повідомити службу зайнятості про заплановане звільнення працівників; про вжиті заходи поінформувати департамент охорони здоров`я облдержадміністрації в термін до 16.01.2020 року(т.1 а.с.147).

Відповідно до наказу №12-в від 20.12.2019 року у період з 02.01.2020 року по 07.02.2020 року ОСОБА_1 КНП ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» перебувала у щорічній основній відпустці(т.1 а.с.121).

15.01.2020 року в.о. генерального директора КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» Косило М.В. на виконання листа Департаменту охорони здоров`я ОДА Івано-Франківської області від 10.01.2020 року №15/14-12/33 у зв`язку із тим, що з 01.04.2020 року НСЗУ розпочне закупівлю медичних послуг в закладах охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги (перелік вимок викладені НСЗУ в 27 пакетах медичних послуг, де послуги із санаторно-курортного лікування не входять до переліку пакетів медичних послуг, оплата яких буде здійснюватись НСЗУ та інші кошти в державному бюджеті на 2020 рік на оплату таких послуг, починаючи з 01.04.2020 року також не передбачені), та провівши аналіз діяльності санаторію за 2018-2019 роки, видав наказ №30-О «Про скорочення ліжок та чисельності штату працівників», яким вирішено скоротити чисельність працівників КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» на 50%, привівши число ліжок до 150 та скоротивши 60 ліжок, а саме: 10 педіатричне відділення, 15 дитяче кістково-туберкульозне відділення, 25 доросле кістково-туберкульозне відділення і 10 фтизіопульмонологічне відділення.(т.1 а.с.148).

Підпунктами 2.1-2.4 пункту другого даного наказу зобов`язано інспектора з кадрів провести необхідні заходи в зв`язку із можливим вивільненням працівників, а саме: повідомити листом профспілкову організацію санаторію; повідомити Яремчанський міський центр зайнятості про масове вивільнення працівників; визначити працівників, які можуть підлягати звільненню; повідомити працівників про можливе звільнення або зміну умов правці.

Відповідно до п.1.4 колективного договору між адміністартацією і профспілкою працівників КЗ «Ворохтянський обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» на 2018-20920 роки роботодавець визнає профспілковий комітет єдиним повноважним представником всіх працівників обласного кістково-туберкульозного санаторію «Смерічка» в колективних переговорах(т.2 а.с. 23).

Листом за вих. №6 від 15.01.2020 року керівництво КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» інформувало голову профспілкового комітету санаторію «Смерічка» про затвердження штатного розпису та структури КНП ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» у новій редакції та просило розглянути питання можливого звільнення працівників з 01.04.2020 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією та оптимізацією штатної чисельності. У вказаному листі відсутнє посилання на відповідні додатки, в тому числі затверджений новий штатний розпис санаторію та перелік працівників, що підлягають вивільненню(т.1 а.с.120).

У судовому засіданні був оглянутий журнал реєстрації вхідної кореспонденції профспілкового комітету санаторію «Смерічка» за 2020 рік, наданий свідком ОСОБА_5 , пронумерований на 12 аркушах шкільного зошиту та скріплений печаткою профспілкового комітету із підписом голови профспілки ОСОБА_5 , у якому наявні п`ять записів, перший з яких датовано 09.01.2020 року, під №2 наявний запис-адміністрація повідомлення про скорочення №6 від 15.01.2020 року лист №6.

22.01.2020 року за вих. №7 КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» направило до Яремчанської міської філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості звіт за формою №4-ПН про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами і організації виробництва і праці в якому зазначено, що відповідно до наказу №30-о від 15.01.2020 року з 31.03.2020 року підлягають вивільненню 78 працівників закладу в тому числі: 20 сестер медичних, 30 молодших медичних сестер(санітарок), бухгалтер 2 особи, лікар фтизіатр 2 особи, юрисконсульт 1 особа, медичний директор 1 особа, заступник генерального директора з організаційно-методичної роботи 1 особа, головна медична сестра 1 особа, старша медична сестра 1 особа, завідувач господарством 1 особа, бібліотекар 1 особа, швачка 1 особа, кастелянша 1 особа, прибиральник службових приміщень 2 особи, прибиральник території 1 особа, електромайстер з ремонту та обслуговування 1 особа, машиніст насосних установок 2 особи, кухаря 1 особа, офіціант 3 особи, мийник посуду 1 особа, сторож 1 особа.(т.1 а.с.128).

Наказом КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №32-о від 27.01.2020 року «Про створення комісії по скороченню» у зв`язку з оптимізацією ліжкового фонду та відповідно до Закону України «Про Державний бюджетна 2020 рік» створено комісію по скороченню у складі: ОСОБА_2 -голова комісії, члени комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та зобов`язано керівників структурних підрозділів подати пропозиції щодо кандидатур, які підлягають скороченню(т.2 а.с.39).

З дослідженого судом документу під назвою «Загальний список працівників, які працюють у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомлення про скорочення згідно наказу № 30-О від 15.01.2020 року» вбачається, що даний документ містить список працівників санаторію «Смерічка» у кількості 210 осіб, із зазначенням прізвища, дати народження, освіти та займаної посади та підпису працівника. В тому числі під №32 у даному списку зазначена ОСОБА_1 -молодша медична сестра кабінетна. Вказаний список завірений підписами в.о. генерального директора закладу ОСОБА_2 та інспектора з кадрів ОСОБА_18 із відміткою про те, що ознайомлення з наказом №30-О від 15.01.2020 року завершено 30.01.2020 року. Водночас інформація про відповідну дату ознайомлення працівників зі змістом зазначеного наказу у вказаному списку відсутня, а дата та номер наказу у друкованій назві документу дописані вручну(т.1 а.с.149-161).

У судовому засіданні було оглянуто оригінал зазначеного списку, наданий свідком ОСОБА_19 , на титульній сторінці якого розміщено наказ КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №30-О від 15.01.2020 року до якого долучено «Загальний список працівників, які працюють у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомлення про скорочення згідно наказу № 30-О від 15.01.2020 року».

Наказом №8-к від 02.03.2020 року КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» прийнято на роботу ОСОБА_20 на посаду медичної сестри з дієтхарчування дитячого відділення з 03.03.2020 року(т.1 а.с.207).

Наказом КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №12-к від 17.03.2020 року «Про перевід і зміну умов праці» з 01.04.2020 року переведено: 1,0 ст. медичну сестру процедурного кабінету ОСОБА_21 на 1,0 ст. медичної сестри палатної дорослого відділення; 05, ст.. медичної сестри стоматкабінету ОСОБА_22 на медичну сестру палатну фтизіопульмонологічного відділення 1,0 посади; 1,0 ст. медичну сестру палатну ОСОБА_23 на 1,0 старшої медичної сестри; 0,5 ст.кухаря ОСОБА_24 на 0,5 посади офіціанта та тимчасово 0,5 посади мийника посуду; 1,0 ст. сестру господиню пульмонологічного відділення ОСОБА_25 на 0,5 посади сестри господині фтизіопульмонологічного відділення; 1,0 ст. молодшу медичну сестру палатну ОСОБА_26 на 1,0 ст. молодшої медичної сестри(кабінетної); 1,0 ст.інструктора ЛФК ОСОБА_27 на 1,0 ст. медичної сестри масажу дитячого відділення; 1,0 ст.медичну сестру з масажу фтизіопульмонологічного відділення ОСОБА_28 на інструктора ЛФК дитячого відділення; 1,0 ст. завідувача відділу дитячого ОСОБА_12 на 0,5 ст. лікаря фтизіатра; 1,0 ст. зав. відділенням дорослого відділу ОСОБА_10 на 1,0ст. лікаря фтизіатра; ОСОБА_29 , ОСОБА_16 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 на 0,75 посади вихователів; інспектора з кадрів ОСОБА_18 , фахівця з публічних закупівель ОСОБА_36 на 0,5 посади.(т.1 а.с.209-210).

20.03.2020 року КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» направило голові профспілкового комітету санаторію ОСОБА_16 листа за вих. №39 в якому з посиланням на «Концепцію реформи фінансування системи охорони здоров`я України», затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №1013-р, враховуючи наказ КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №30-О від 15.01.2020 року та затвердження нового штатного розпису відповідно до наказу №30-О від 15.01.2020 року планується скорочення чисельності працівників у зв`язку із чим керівництво закладу просило надати згоду на звільнення працівників санаторію згідно наказу №11-к від 17.03.2020 року у загальній кількості 52 особи, в тому числі під №42 у вказаному списку зазначена позивач ОСОБА_1 -молодша медична сестра(санітарка)(т.1 а.с.122).

Листом за вих.№1 від 27.03.2020 року профспілка працівників КЗ «Обласний кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» надала згоду на звільнення працівників, які не мають переважного права на залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП України через відсутність відповідних вакансій на підприємстві у кількості 48 осіб, в тому числі позивача ОСОБА_1 , рекомендувала розглянути варіанти про можливе працевлаштування, перекваліфікації або відомчої заміни лікарів ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та просила першочергово надати переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу медичним сестрам ОСОБА_4 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 (т.1 а.с.123-124).

Як слідує із витягу з протоколу №2 засідання профспілкового комітету санаторію «Смерічка» від 27.03.2020 року на засіданні були присутні голова профкому ОСОБА_16 та п`ятеро членів профкому. За прийняте на засіданні рішення усі присутні члени профкому проголосували-«за».(т.1 а.с. 125-126).

Як вбачається із наказу КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №11-К від 17.03.2020 року «Про звільнення з роботи» за підписом в.о. генерального директора ОСОБА_2 у зв`язку зі схваленням «Концепції реформи фінансування системи охорони здоров`я України», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 року №1013-р, враховуючи наказ КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №31-о від 15.01.2020 року та затвердження нового штатного розпису, відповідачем звільнено позивача ОСОБА_1 з роботи з посади молодшої медичної сестри(санітарки) на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, з 31.03.2020 року. Відмітка про ознайомлення позивача із зазначеним наказом відсутня(т.1 а.с.208).

25.03.2020 року КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» за вих. № 47 направило ОСОБА_1 лист-повідомлення в якому інформувало позивача про те, що відповідно до наказу №11-К від 17.03.2020 року вона звільнена з роботи з 31.03.2020 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із чим зобов`язана отримати трудову книжку у інспектора з кадрів КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» з 12 год. 00 хв. 31.03.2020 року(т.2 а.с.150).

Відповідно до записів у особовій картці ОСОБА_1 трудову книжку остання отримала 31.03.2020 року(т.2 а.с.59).

Згідно штатного розпису КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» станом на 01.01.2020 року були наявні 19 посад молодшої медичної сестри(санітарки)(т.1 а.с.87-95).

Відповідно до штатного розпису КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» станом на 01.04.2020 року у штаті підприємства наявні 12 посад молодшої медичної сестри(санітарки) (т.1 а.с.96-101).

Як вбачається із акту інспекційного відвідування(невиїзного інспектування) юридичної особи, яка використовує найману працю №ІФ8604/1677/АВ від 16.06.2020 року, Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області у період з 12 по 16.06.2020 року проведено позапланову перевірку КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» в ході якої встановлено, що на момент проведення заходу контролю чисельність працівників КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» становить 184 особи. Згідно представлених закладом документів 15.01.2020 року в.о. генерального директора КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» видано наказ №30-О «Про скорочення ліжок та чисельності штату працівників». На виконання п.2.4 даного наказу інспектором з кадрів повідомлено працівників про можливе звільнення або зміну умов праці. Одночасно листом №6 від 15.01.2020 року в.о. генерального директора КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомив профспілковий комітет про затвердження штатного розпису та структури закладу у новій редакції та виклав прохання розглянути питання щодо можливого звільнення працівників із 01.04.2020 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією та оптимізацією штатної чисельності. Однак, в даних наказі №30-О від 15.01.2020 року та листі №6 від 15.01.2020 року відсутні перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. Первинною профспілковою організацією санаторію «Смерічка» у відповідь на лист №6 від 15.01.2020 року прийнято рішення разом із обласним комітетом профспілки і Галузевою профспілкою відстоювати питання збереження закладу та недопущення скорочення працівників(лист-інформація від 12.06.2020 року №3 профспілкової організації санаторію`Смерічка»). 20.03.2020 року в.о. генерального директора закладу не отримавши відповіді від профспілкового комітету подав повторне подання про вивільнення працівників №39. 27.03.2020 року первинною профспілковою організацією санаторію «Смерічка» було проведено засідання профкому, при цьому членами профкому було прийнято рішення у зв`язку із поширенням на території України коронавірусної інфекції COVID-19 та введенням карантину не запрошувати на дане засідання працівників, які підлягають скороченню та провести засідання онлайн(лист-інформація від 12.06.2020 року №3 профспілкової організації санаторію «Смерічка»).

За результатами проведення інспекційного відвідування виявлено наступні порушення законодавства: ч.1 ст.43 КЗпП України- перед плановим вивільненням працівників роботодавець видав наказ(з основної діяльності) про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства, однак у ньому відсутні перелік посад, роботи на яких з певних причин не проводитимуться, кількість і категорії працівників, які будуть виключені зі штатного розпису підприємства. Представлений документ із назвою «Загальний список працівників, які працюють у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомлення про скорочення згідно наказу №30-О від 15.01.2020 року», де працівників установи ознайомлено зі скороченням, підтвердженням якого є підписи працівників, не містить інформації щодо дат ознайомлення працівників та наявності чи відсутності вакантних посад у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР», де вказане повідомлення здійснюється окремо кожному працівнику; ч.1 ст.49-4 КЗпП України-процедуру скорочення КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» згідно з наказом від 15.01.2020 року №30-О, листом-поданням №6 від 15.01.2020 року розпочато 15.01.2020 року, звільнення працівників з роботи проведено 31.03.2020 року згідно наказу №11-к від 17.03.2020 року, чим порушено законодавчо визначений тримісячний термін на проведення консультацій з професійними спілками щодо звільнення працівників; ст.42 КЗпП України-в ході проведення заходу контролю КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» представлено документ без дати та номеру в якому містилась інформація щодо застосування переважного права для залишення на роботі щодо 6 осіб, які підлягали скороченню із 52, інших документів, які б підтверджували визначення переважного права на залишення на роботі працівників, які підлягали вивільненню згідно п.1 ст.40 КЗпП України не надано (т.1 а.с.66-75).

Відповідно до повідомлення КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» б/н, б/д переважне право на залишення на роботі працівників КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» мають наступні працівники: ОСОБА_43 -2 неповнолітніх дітей; ОСОБА_44 -1 неповнолітня дитина, єдине джерело доходу в сім`ю; ОСОБА_45 -передпенсійний вік; ОСОБА_26 -1 неповнолітня дитина, єдине джерело доходу в сім`ю; ОСОБА_46 -1 неповнолітня дитина, єдине джерело доходу в сім`ю; ОСОБА_47 -передпенсійний вік(т.1 а.с.127).

За результатами проведення позапланової перевірки КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області внесено припис №ІФ8604/1677/ВА/П від 16.06.2020 року про усунення виявлених порушень в термін до 30.06.2020 року(т.1 а.с.76-77).

Листом за вих. №128 від 05.10.2020 року КНП ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомило представника позивача про те, що станом на 01.04.2020 року трудових відносинах із закладом перебувало 57 молодших медичних сестер, на момент надання відповіді на вказаній посаді перебуває 45 працівників(т.1 а.с.196).

З листа ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 28.10.2020 року вбачається, що КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» у березні 2020 року подано повідомлення про прийняття одного працівника на роботу за формою затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17.06.2015 року(т.1 а.с.211).

Листом за вих. №71 від 07.04.2021 року за підписом в.о. генерального директора КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» Марусин В.П. повідомлено позивача про готовність вирішення даного спору у позасудовий спосіб шляхом поновлення на раніше займаній посаді(т.2 а.с.110).

Із листа КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №82 від 15.04.2021 року вбачається, що вказаний заклад починаючи з 19.03.2020 року по даний час знаходиться на карантині, згідно наказу ДОЗ ОДА №85/35 від 16.03.2020 року(т.2 а.с.124).

Відповідно до листа Національної служби здоров`я України №11613/5-17-21 від 28.05.2021 року між НСЗУ та КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» у ІІ-IV кварталах 2020 року та І кварталі 2021 року діяв договір про медичне обслуговування за програмою медичних гарантій №1630-Е420-Р000(зі замінами) за напрямами «Медична реабілітація дорослих та дітей від трьох років з ураженням опорно-рухового апарату» та «Медична реабілітація дітей та дорослих від трьох років з ураженням нервової системи» на загальну орієнтовну ціну 1358034,13 грн. 30.03.2020 року договір був підписаний обома сторонами та набув чинності та діяв у період з 01.04.2020 року до 31.12.2020 року. Договором №1613-Е420-Р000/01 дію вказаного договору було продовжено до 31.03.2021 року(т.2 а.с.138-141).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У частині 2 ст.22 КЗпП України зазначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

В силу ч.4 ст.36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників регулюється ст.49-2 КЗпП України, якою передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги наведених вище норм частини другої статті 40 та статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював та які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом України у справі за № 6-40цс15 від 01.04.2015 року, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 725/3265/18.

Згідно вимог ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби ; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обгрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до положень ч.2 ст.49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.

Пунктом 10 ст.247 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки.

Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Уразі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог « іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (частини перша, друга статті 235 КЗпП України).

Судом встановлено, що 15.01.2020 року в.о. генерального директора КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» Косило М.В. був виданий наказ №30-О «Про скорочення ліжок та чисельності штату працівників», яким вирішено скоротити чисельність працівників КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» на 50%, привівши число ліжок до 150 та скоротивши 60 ліжок.

У зазначеному наказі відсутня інформація про найменування та перелік вакансій, які підлягають скороченню, а також кількість та категорії працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням чисельності штату.

Того ж дня керівництвом закладу направлено голові профспілкового комітету санаторію «Смерічка» лист №6 в якому викладено прохання розглянути питання можливого звільнення працівників з 01.04.2020 року згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією та оптимізацією штатної чисельності у зв`язку із затвердженням нового штатного розпису та структури КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР».

Даний лист не містить посилання на конкретну кількість і категорії працівників, яких може стосуватися наступне вивільнення та інформації про зміни, які відбулися у структурі закладу у зв`язку із затвердженням нового штатного розпису.

Докази направлення та отримання даного листа профспілковим комітетом санаторію «Смерічка» у матеріалах справи відсутні та відповідачем в ході судового розгляду надані не були. Копія нового штатного розпису КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» профспілковому комітету не направлялась та до відома членів профспілки доведена не була, що підтвердила допитана у судовому засіданні голова профкому ОСОБА_5 .

Відповідний лист із копією наказу №11-к від 17.03.2020 року в якому наведено перелік працівників, що підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників був надісланий відповідачем профспілковому комітету лише 20.03.2020 року, засідання профспілки, на якому було розглянуте дане повідомлення відбулось лише 27.03.2020 року, в той час як позивач була звільнена з роботи з 31.03.2020 року.

На зазначеному засіданні профспілкового комітету позивач присутня не була, відповідного повідомлення про його проведення не отримувала.

З долученого до матеріалів справи листа-повідомлення №47, вбачається, що повідомлення про звільнення з роботи згідно наказу №11-к від 17.03.2020 року було направлене позивачу КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» 25.03.2020 року, тобто ще до моменту засідання профспілкового комітету та отримання відповідної згоди на звільнення ОСОБА_1 .

Наведене свідчить про те, що фактично рішення про звільнення ОСОБА_1 та сам наказ про звільнення були прийняті відповідачем до направлення подання до профспілкового комітету санаторію «Смерічка».

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем при прийнятті рішення про звільнення позивача з роботи у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників були дотримані вимоги ст. 49-4 КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині повідомлення первинного профспілкового органу про заплановане вивільнення працівників в установлений законом тримісячний строк до намічуваного звільнення.

Окрім цього, з досліджених судом доказів вбачається, що всупереч вимог ст.49-2 КЗпП України позивачу за два місяці перед звільненням не було вручене персональне попередження про подальше вивільнення.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про те, що позивач, як і інші працівники КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР», була належно повідомлена про майбутнє вивільнення, оскільки підписала документ під назвою «Загальний список працівників, які працюють у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» повідомлення про скорочення згідно наказу №30-О від 15.01.2020 року».

При цьому суд звертає увагу на те, що як зазначено вище, у наказі відповідача №30-О від 15.01.2020 року наведена лише інформація про скорочення певної кількості ліжко-місць у закладі, жодних відомостей про конкретний перелік, категорії та кількість посад чи прізвища кандидатів, які підлягатимуть скороченню у відповідних відділеннях санаторію даний наказ не містить, а тому, будучи долучений до загального списку із підписами працівників закладу, він не може розцінюватись судом як належне попередження позивача про подальше вивільнення в розумінні ст.49-2 КЗпП України.

Окрім цього, у вказаному списку працівників наявний лише підпис ОСОБА_1 проте дата, коли позивач була ознайомлена зі змістом наказу №30-О від 15.01.2020 року, відсутня, в той час як в ході судового розгляду встановлено, що у період з 02.01.2020 року по 07.02.2020 року позивач перебувала у щорічній відпустці і докази відкликання її з даної відпустки суду надані не були, а також допитані судом свідки ствердили, що ознайомлення працівників зі змістом наказу №30-О від 15.01.2020 року не проводилось, оскільки їм для підписання надавався лише загальний список працівників, а також пояснили, що станом на 31.01.2020 року даний список не містив підписів усіх працівників.

Доказів того, що позивачу ОСОБА_1 в установленому законом порядку за два місяці до звільнення було направлене відповідне персональне попередження відповідачем суду не надано.

Суд також наголошує на тому, що окрім відсутності особистого попередження про звільнення, матеріали справи також не містять будь-яких доказів того, що позивачу при звільненні у зв`язку зі скороченням чисельності працівників було запропоновано інші вакантні посади, на які вона зі своєю кваліфікацією та досвідом роботи могла б претендувати, а також належним чином перевірено наявність чи відсутність у неї переважного права на залишення на роботі, що суперечить вимогам ст.42 КЗпП України, оскільки позивачу взагалі не було запропоновано будь-яких вакансій для заміщення.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність вільних вакансій у КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР», оскільки зазначені доводи також не підтверджені належними доказами, зокрема суду не надано інформації про загальну кількість працівників, які станом на 15.01.2020 року працювали у відповідача на посаді молодшої медичної сестри(санітарки) та кількість працівників, які залишились на вказаній посаді згідно нового штатного розпису від 01.04.2020 року із підтвердженням наявності у них переважного права на залишення на роботі, з огляду на тривалий безперервний стаж роботи позивача, наявність у неї інвалідності 2-ї групи.

Також суд враховує те, що незважаючи на заплановане масове вивільнення працівників 02.03.2020 року відповідачем була прийнята на роботу медична сестра з дієтхарчування, а також з 01.04.2020 року ряд працівників були переведені на інші посади, що свідчить про наявність у відповідача вільних вакансій у період з 15.01.2020 по 31.03.2020 року, тобто в період коли проводились заходи, пов`язані із подальшим масовим вивільненням працівників, разом з тим доказів того, що дана вакансія пропонувалась позивачу суду не надано.

При цьому із дослідженого судом акту перевірки Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 16.06.2020 року слідує, питання щодо переважного права позивача на залишення на роботі відповідачем взагалі не розглядалось, оскільки на засіданні профспілкового комітету санаторію «Смерічка» 27.03.2020 року було розглянуто питання щодо переважного права на залишення на роботі лише щодо шести осіб, в коло яких ОСОБА_1 не входить і доказів протилежного суду не представлено. Наведене підтверджується дослідженим судом документом б/д та б/н щодо переважного права працівників КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» на залишення на роботі.

Інформації про вручення позивачу копії наказу №11-к від 17.03.2020 року про звільнення та ознайомлення із ним матеріали справи також не містять.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Таким чином, відповідачем в ході судового розгляду не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що він своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, в установлений законом строк звернувся до первинної профспілкової організації із повідомленням про заплановане вивільнення працівників та отримав відповідну згоду на звільнення позивача до прийняття рішення про звільнення, належним чином виконав свій обов`язок щодо працевлаштування позивача, перевірив наявність у неї переважного права на залишення на роботі та надав пропозиції щодо всіх наявних на підприємстві станом на 15.01.2020 року вакансій, а також тих, які з`явилися протягом двох місяців з моменту прийняття відповідного рішення про скорочення чисельності штату та існували на день звільнення позивача, а також не надано суду доказів щодо їх відсутності та неможливості працевлаштування позивача із зазначених причин.

Із врахуванням викладеного суд приходить до переконання, що звільнення позивача та розірвання із нею трудового договору відповідно до наказу №11-к від 17.03.2020 року за п.1 ст.40 КЗпП України, проведено КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» з порушенням вимог трудового законодавства, передбачених ст.42, 43, 49-2, 49-4 КЗпП України, без дотримання прав та гарантій наданих працівникові Кодексом законів про працю України, чим допущено порушення трудових прав позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними, обґрунтованими та доведеними, а право позивача на працю, порушене відповідачем, підлягає захисту судом, шляхом визнання незаконним та скасування наказу КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» №11-к від 17.03.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади молодшої медичної сестри(санітарки) з 31.03.2020 року, поновивши позивача на роботі на займаній посаді, з 01.04.2020 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995року №100(далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзаців 3 та 4 пункту 2 Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо), премії.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної(годинної) заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (абзац 1 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п. 4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки, премії, допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Отже, згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 31.03.2020 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за два місяці роботи, які передували звільненню-лютий та березень 2020 року.

При проведенні розрахунків суд не бере до уваги надану відповідачем довідку(т.2 а.с. 109) про визначення середньоденного заробітку позивача у сумі 112,45 грн., оскільки відповідне обчислення проведене відповідачем виходячи із заробітної плати ОСОБА_1 за один місяць-березень 2020 року.

Як вбачається із наданих КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» розрахунково-платіжних відомостей та листа Головного управління Пенсійного фонду України №0900-0604-8/10988 від 29.03.2021 року про суми нарахованого заробітку ОСОБА_1 за період з 01.11.2019 року по 31.03.2020 року, за два останні місяці до звільнення з роботи розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1 , який приймається судом для визначення середньоденної заробітної плати, становив: у лютому 2020 року-1771,13 грн., у березні- 2361,50 грн. за виключенням розміру виплаченої вихідної допомоги у сумі 2361,50 грн. та компенсації у розмірі 2292,30 грн., які не підлягають урахуванню при обчисленні середньоденної заробітної плати, що в загальному становить 4132,63 грн. (т.2 а.с.87-88, 111-112).

Відповідно до табелів обліку робочого часу КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» на вказаному підприємстві встановлено 36-годинний робочий тиждень та ведеться погодинний облік тривалості робочого часу. Згідно табелю обліку робочого часу за лютий 2020 року ОСОБА_1 відпрацьовано 54 години, а у березні 2020 року норма тривалості робочого часу відпрацьованого позивачем становила 75,6 годин. Таким чином, середньогодинний заробіток позивача, за два останні місяці перед звільненням з роботи становить 31,89 грн.(4132,63/129,6=31,89, де 4132,63- заробітна плата за лютий, березень 2020 року, 129,6 тривалість робочого часу відпрацьованого за лютий, березень 2020 року)(т.2 а.с.120-123).

Сторонами не було подано доказів щодо графіку вихідних та робочих днів за місцем роботи позивача,тому судом проведений розрахунок тривалості робочого часу, який підлягає урахуванню при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, урахуванням кількості робочих та вихідних днів у 2020-2021 роках, виходячи із нормативів тривалості робочого часу при 36-годинному робочому тижні згідно виробничого календаря на 2020 та 2021 рік, що за період з 01.04.2020 року по 29.11.2021 року(враховуючи, що кількість відпрацьованих робочих днів у листопаді 2021 року станом на 29.11.20201 року складає 21 день) становить 2995,2 год.(квітень 2020 року-151,2 год.; травень 2020 року-136,8 год.; червень 2020 року-144,0 год.; липень 2020 року-165,6 год.; серпень 2020 року-144,0 год.; вересень 2020 року-158,4 год.; жовтень 2020 року-151,2 год.; листопад 2020 року-151,2 год.; грудень 2020 року-158,4 год.; січень 2021 року-136,8 год.; лютий 2021 року-144,0 год.; березень 2021 року-158,4 год.; квітень 2021 року-158,4 год.; травень 2021 року-129,6 год.; червень 2021 року-144,0 год.; липень 2021 року-158,4 год.; серпень 2021 року-151,2 год.; вересень 2021 року-158,4 год.; жовтень 2021 року-144,0 год., листопад 2021 року -158,4 год.; грудень 2021 року- 158,4 год.).

Враховуючи те, що позивач з 19.08.2008 року працювала на 0,5 ставки, тому розмір середнього заробітку, який підлягає до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу за період з 01.04.2020 року по 23.12.2021 року включно складає 49824,94 грн.(3124,8 год./2* 31,89 грн.=49824,94 грн.).

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд враховує наступне.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Тома проти Люксембургу (2001), «Надбала проти Польщі» (2000) визнається, що при визнанні звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що внаслідок порушення відповідачем вимог чинного законодавства при звільненні позивача з роботи, ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яка виразилась у перенесених нею моральних стражданнях та втраті нормальних життєвих зв`язків. Встановлено, що позивач була позбавлена можливості певний період працювати, отримувати заробітну плату і це призвело до моральних страждань та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачкою моральних страждань, що були викликані порушенням її гарантованого Конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, що призвело до порушення усталених життєвих зв`язків ОСОБА_1 та вважає, що вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення із КНП «ІФ ОСКТС «Смерічка» ІФОР» в користь ОСОБА_1 5000 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

У відповідності до частини 1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, в силу вимог ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 2522 грн. судового збору за заявлені позовні вимоги немайнового характеру та майнового характеру.

Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь понесених судових витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

У відповідності до частин першої - другої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою-ч.2 ст.137 ЦПК України.

У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З долученого представником позивача адвокатом Гайтанюк М.М. 07.10.2020 року орієнтовного розрахунку судових витрат на правничу допомогу вбачається, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 1200 грн., в тому числі: 250 грн. за представництво інтересів позивача у судовому засіданні 09.09.2020 року, яке не відбулось, 500 грн. за представництво інтересів позивача у судовому засіданні 07.10.2020 року та 500 грн. за представництво інтересів позивача у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Гайтанюк М.М. надано суду:

-договір про надання правничої допомоги №24 від 01.09.2020 року, відповідно до п.3.1 якого за надання адвокатом правничої допомоги підлягає до виплати гонорар у сумі 500 грн. за кожне судове засідання, що відбулося та 250 грн., за кожне судове засідання, що не відбулось;

-остаточний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу відповідно до якого адвокатом Гайтанюк М.М. надано позивачу наступні послуги: представництво інтересів у підготовчих судових засіданнях 09.09.2020 року(250 грн.), 07.10.2020 року(500 грн.), 09.11.2020 року(250 грн.), 05.12.2020 року(500 грн.), 21.01.2021 року(500 грн.) загальною вартістю 2000 грн.; представництво інтересів позивача у судових засіданнях з розгляду справи по суті 01.03.2021 року(500 грн.), 08.04.2021 року(500 грн.), 14.05.2021 року(500 грн.), 17.06.2021 року(250 грн.), 13.07.2021 року(500 грн.), 06.10.2021 року(250 грн.), 09.11.2021 року(250 грн.), 23.12.2021 року(500 грн.), загальною вартістю 3250 грн., а всього на загальну суму 5250 грн.;

-акт приймання-передачі наданих послуг від 23.12.2021 року, з якого вбачається, що адвокатом Гайтанюк М.М. було надано позивачу ОСОБА_1 наступну правничу допомогу: прийнято участь у 5 підготовчих судових засіданнях та у 8 судових засіданнях з розгляду справи по суті; складено 5 адвокатських запитів, оформлено відповідь на відзив; складено 8 письмових заяві про доручення письмових доказів; оформлено 4 клопотання про витребування доказів; оформлено 2 заяви про виклик свідків, загальна вартість виконаних робіт становить 5200 грн.;

- квитанції до прибуткових касових ордерів №8 від 07.10.2020 року на суму 500 грн.; №3 від 08.09.2020 року на суму 250 грн.; №13 від 08.11.2020 року на суму 250 грн.; №24 від 05.12.2020 року на суму 250 грн.; №25 від 07.12.2020 року на суму 250 грн.; №32 від 20.01.2021 року на суму 250 грн.; №34 від 21.01.2021 року на суму 250 грн.; №45 від 28.02.2021 року на суму 250 грн.; №47 від 01.03.2021 року на суму 250 грн.; №58 від 07.04.2021 року на суму 250 грн.; №59 від 08.04.2021 року на суму 250 грн.; №67 від 13.05.2021 року на суму 250 грн.; №78 від 12.07.2021 року на суму 500 грн.; №78 від 12.07.2021 року на суму 500 грн.; №98 від 05.10.2021 року на суму 500 грн.; №121 від 23.12.2021 року на суму 500 грн.

Аналізуючи вказані докази, за відсутності заперечень відповідача щодо обґрунтованості розміру вказаних витрат, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 5250 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на положення п.п. 2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд також вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць.

На підставі наведеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.5-1, 22, 36, 40, 42, 43, 47, 49-2, 49-4, 232-235, 247 Кодексу законів про працю України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів», суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» №11-К від 17 березня 2020 року «Про звільнення з роботи», яким звільнено ОСОБА_1 з посади молодшої медичної сестри(санітарки) з 31 березня 2020 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри(санітарки) Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради», з 01 квітня 2020 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01 квітня 2020 року по 23 грудня 2021 року включно у сумі 49824(сорок дев`ять тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 94 коп. із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» на користь ОСОБА_1 5000(п`ять тисяч) гривень грошового відшкодування моральної шкоди та 5250(п`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» в користь держави 2522(дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривні 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Івано-Франківський обласний спеціалізований(спеціальний) кістково-туберкульозний санаторій «Смерічка» Івано-Франківської обласної ради» юридична адреса: 78595, вул. Д. Галицького, 65а, смт. Ворохта, Надвірнянський район Івано-Франківська область, .

Повний текст рішення суду складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук