Провадження № 2/742/358/21
Єдиний унікальний № 742/41/21
РІШЕННЯ
11 березня 2021 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.А., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтовують тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2009 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований він та в тому числі відповідач по даній справі. Проте, фактично у вказаному будинку ОСОБА_2 ніколи не проживала, на даний час вона зареєстрована за іншою адресою. Відповідач по своїй ініціативі втратила будь-який інтерес до будинку, в якому зареєстрована, проте її реєстрація створює позивачу перешкоди у користуванні власним житлом. В зв`язку з чим, позивач і змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.
У судовове засідання позивач не з`явився, проте направив письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, справу просить розглянути у його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася також, проте надала заяву в якій позовні вимоги визнає, справу просить розглянути в підготовчому засіданні.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову з наступних підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2009 належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7), що також підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.10.2009 (а.с.8) та технічним паспортом на вище зазначений будинок (а.с.9-13).
У вище зазначеному будинку згідно домової книги та копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.12.2020 за №1693 зареєстровані в тому числі і відповідач по справі ОСОБА_2 (стороння людина), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18), проте за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не проживала та не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, складеним комісією Линовицької селищної ради від 23.12.2020 (а.с.19).
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою.
У судовому засіданні достовірно було встановлено, що відповідач хоч і значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживала та не проживає за вказаною адресою, чим створює перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, тому суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратила право користування зазначеним вище житловим будинком.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-VII401, керуючись ст.12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 352, 354-355, п.9, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ПозовОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд.
Суддя О.Ільченко