Справа № 344/4373/21
Провадження № 22-ц/4808/1778/21
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Мельник О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Мелещенко Л.В. 29 вересня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 1 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції з простроченої суми грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції з простроченої суми грошового зобов`язання, трьох процентів річних від простроченої суми та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на виконання вироку Івано-Франківського міського суду від 12 лютого 2020 року судом було видано виконавчий лист №344/1568/16к про стягнення з відповідача на його користь 74927,46 грн.

25.03.2020 року ОСОБА_2 сплатив по даному виконавчому листу 281,57 грн. Однак решта суми до цих пір не сплачена, виконавчою службою не стягнута, що підтверджується листом приватного виконавця Вітовського В.В. №01-29/575 від 02.03.2021 року.

Зазначає, що відповідачу відомо про дане грошове зобов`язання, але він його порушив. Тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Вважає, що підлягають до стягнення 4983,06 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2020 року по 28.02.2021 року та 2400,66 грн. - 3% річних за період з 12.02.2020 року по 22.03.2021 року.

Також в результаті неправомірних суспільно-небезпечних винних дій обвинуваченого ОСОБА_3 неповнолітньому сину позивача ОСОБА_4 окрім фізичної та матеріальної шкоди було завдано і немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які викликали негативні зміни в його житті. В момент отримання тілесних ушкоджень його син ОСОБА_4 переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги та страху. В подальшому ОСОБА_4 був змушений проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін.

Крім того відповідач з 12.02.2020 року по 22.03.2021 року ігнорує виконання вироку Івано-Франківського міського суду в частині перерахування на користь позивача присуджених судом коштів в розмірі 74927,46 грн., чим також завдає позивачу та його синові моральних страждань.

Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 90000,00 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь 4983,06 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2020 року по 28.02.2021 року, 2400,66 грн. - 3% річних за період з 12.02.2020 року по 22.03.2021 року та 90000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.

З урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 8211,77 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2020 року по 31.07.2021 року, 3453,17 грн. - 3% річних за період з 12.02.2020 року по 02.09.2021 року та 90000,00 грн. заподіяної моральної шкоди.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . індекс інфляції за період з 01.04.2020 року по 31.07.2021 року у розмірі 8211,77 грн., три проценти річних за період з 12.02.2020 року по 02.09.2021 року у розмірі 3453,17 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині розміру стягнутої моральної шкоди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, в тому числі на лікування, слідчі дії, експертизи, що обумовило необхідність залучання значних фізичних та душевних ресурсів позивача та його сина.

Також відповідач з 12.02.2020 року по 29.09.2021 року ігнорує виконання вироку Івано-Франківського міського суду в частині перерахування на користь позивача присуджених судом коштів у розмірі 74927,46 грн., чим завдає позивачу і його синові моральних страждань.

Вважає, що має право на відшкодування шкоди саме у розмірі 90000 грн., що відповідає тяжкості, глибині та тривалості моральних страждань.

Просить скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 90000,00 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів, наведених у ній.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні моральної шкоди на суму 85000,00 грн., то апеляційним судом переглядається лише в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14.03.2016 року по 17.03.2016 року перебував у стаціонарі відділення травматології та ортопедії ОДКЛ з діагнозом: струс головного мозку, забій м`яких тканин голови та обличчя, гематома верхньої і нижньої повіки OD, перелом правої виличної кістки, що підтверджується копією виписки №2884/16 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 34).

Також ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в ОКЛ з 21.03.2016 року по 05.04.2016 року. 22.03.2016 року йому була проведена операція репозиція виличної кістки через гайморову пазуху, загальна анестезія (а.с. 35).

Вироком Івано-Франківського міського суду від 07.09.2017 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання - 1 рік позбавлення волі. На підставі п. а статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі. Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 із законного представника обвинуваченого ОСОБА_2 5927 грн. 46 коп. матеріальної шкоди, 25000 грн. 00 коп. моральної шкоди, 8000 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги захисника (а.с. 36-37).

12.02.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицьким В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №344/15381/16-к, виданого 04.02.2020 року про стягнення із законного представника обвинуваченого ОСОБА_2 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 5927,46 грн. спричиненої злочином матеріальної шкоди, 55000,00 грн. моральної шкоди, 8000,00 грн. витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, 6000,00 грн. оплати за експертні послуги, а всього - 74927,46 грн. (а.с. 38).

Згідно копії відповіді приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. від 02.03.2021 року №01-29/575 щодо виконання виконавчого листа №344/15381/16-к, виданого 04.02.2020 року, в ході проведених виконавчих дій стягнуто з боржника 25.03.2020 року 281,57 грн. заборгованості на користь ОСОБА_1 . З 26.03.2020 року по 02.03.2021 року будь-яких інших сум з боржника не було стягнуто, боржником не сплачувалася заборгованість згідно виконавчого документу. Залишок нестягнутої заборгованості становить 74645,89 грн. (а.с. 39).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20.04.2021 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. про визначення частки майна божника у майні, яким володіє з іншою особою, визначено частку майна боржника ОСОБА_2 у розмірі 1/2 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , яким він володіє на праві спільної сумісної власності з дружиною ОСОБА_5 (а.с. 40-43).

Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_2 притягався до адміністративної відповідальності (а.с. 44-47).

27.04.2021 року ОСОБА_1 звертався із заявою до Івано-Франківського відділу поліції в м. Івано-Франківську про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 382 Кримінального кодексу України (а.с. 50-52).

На підставі заяви від 19.05.2021 року були внесені відомості про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_2 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000357 від 20.05.2021 року. Кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 статті 382 Кримінального кодексу України (умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню) (а.с. 49).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, врахував характер та обсяг душевних страждань, важкість вимушених змін в житті позивача, додаткових зусиль для організації свого життя, та вважав, що розмір відшкодування становить 5000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що в результаті неправомірних суспільно-небезпечних винних дій обвинуваченого ОСОБА_3 його неповнолітньому сину було завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які викликали негативні зміни в його житті. Крім того тривале виконання вироку Івано-Франківського міського суду в частині перерахування на користь позивача присуджених судом коштів завдає йому та його синові моральних страждань.

Разом з тим, як вбачається з копії вироку Івано-Франківського міського суду від 07.09.2017 року, при задоволенні цивільного позову судом було стягнуто на користь ОСОБА_1 із законного представника обвинуваченого ОСОБА_2 25000 грн. 00 коп. моральної шкоди (а.с. 36-37).

А враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача та моральних страждань, яких він зазнав внаслідок невиконання вищевказаного судового рішення, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, місцевий суд дійшов правильного висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 5000,00 грн. моральної шкоди.

Таким чином при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції виходив із вимог виваженості, розумності та справедливості, врахував характер та тривалість заподіяних позивачу душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення, а фактично зводяться до незгоди з таким рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського судувід 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 31 грудня 2021 року.