Справа № 199/4994/20
(2/199/577/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

11.03.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Остапенко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, зазначивши, що вона є фактичними користувачем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з 1988р. Приблизно з 1968р. за вищевказаною адресою мешкала її тітка ОСОБА_4 , яка забрала її до себе для виховування, в неповнолітньому віці, власних дітей не мала. Позивач зареєстрована за вищевказаною адресою по досягненні 16 років у 1995році. Позивач весь час вважала тітку власницею буд. АДРЕСА_1 , яка казала що залишить цей дім позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_1 тітка позивача ОСОБА_4 померла. Займатися юридично переоформленням документів позивач не мала можливості за сімейними обставинами. Після смерті тітки продовжила мешкати у спірному домоволодінні здійснюючи догляд за домоволодіння враховуючи земельну ділянку. За весь час мешкання до позивача ніхто претензій щодо мешкання у домоволодінні не пред`являв, своїх прав не заявляв.

У 2008р. позивач вирішила переоформити право власності на домоволодіння на себе та звернулася за юридичною допомогою, у результаті чого з`ясувала, що власниками домоволодіння в рівних частках (по 1/2) були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Позивач зазначила, що її тітка була фактичним власником домоволодіння з 1968р. і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (загалом 34р.), а після її смерті з 2002р. і по теперішній час вона (позивач), тобто вже 20 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє та піклується про цей будинок, виконує в ньому поліпшення, веде господарство, сплачує комунальні послуги та податок на землю. Однак оформити юридично свої права на нерухоме майно, в тому числі і приватизувати земельну ділянку, а також здійснювати інші права власника вона не має можливості.

Враховуючи вище викладене позивач просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на буд. АДРЕСА_1 .

У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала суду заяву, за змістом якої підтримала позовні вимоги, просила розглядати справу у її відсутність.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, правом подачі відзиву не скористались.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що домоволодіння розташоване за адресою АДРЕСА_1 належить по Ѕ частці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення Народного суду Амур-Нижньодніпровського району від 25.04.1966р. та рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської ради депутатів трудящих від 22.06.1966р. за № 647/5, що підтверджується відповідями КП ДМБТІ ДОР № 7080 від 03.06.2008р. та № 9433 від 21.08.2020р.

З листа виконуючого обов`язки начальника відділу у м. Дніпро Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 03.06.2020р. № 29-4-0.38-488/107-20, станом на 01.01.2013 право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі земель не зареєстровано

Як вбачається з повного державного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 3 від 12.03.2020р., 19 березня 1968 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська УРСР було розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , укладений 13 грудня 1960 року, зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Дніпропетровська. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишилось « ОСОБА_7 »

Згідно повного державного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 4 від 12.03.2020р., від шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народився син- ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач по справі.

Відповідно до повного державного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 4 від 16.10.2020р., 28.03.1968р. виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області внесено відомості про укладання шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_8 . Після укладання шлюбу прізвище ОСОБА_6 змінено на « ОСОБА_9 »

Згідно повного державного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 1 від 16.10.2020р., 08.06.1974р. Кустолово-Суходільською сільською радою Машівського району Полтавської області внесено відомості про укладання шлюбу ОСОБА_5 зі ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Після укладання шлюбу прізвище ОСОБА_10 змінено на « ОСОБА_7 » -відповідач по справі.

Згідно повного державного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 4 від 24.12.2020р., ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 померла, про що виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області внесено відомості до реєстру на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 220 від 26.12.1968р.

Згідно повного державного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 2 від 12.03.2020р., ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 помер, про що Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції внесено відомості до реєстру на підставі лікарського свідоцтва про смерть № 86 від 08.06.2006р.

Згідно копії будинкової книги на домоволодіння з 1968р. у будинку зареєстрована ОСОБА_4 , а позивач з 1995р. та неповнолітні діти позивача з моменту народження.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 відділу реєстрації актів громадянського стану АНД районного управління юстиції м.Дніпропетровська від 22.11.2002р. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 59792255 від 12.03.2020р. та № 62919698 від 16.12.2020р. спадкові справи після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_11 не заводились.

З матеріалів справи також вбачається та підтверджується копіями відповідних квитанцій та чеків, що позивач ОСОБА_1 здійснює оплату комунальних послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та сплачує земельний податок на землю.

Також на замовлення позивача 20.03.2020р. суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_12 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 з актом поточних змін. Вказане домоволодіння складається з: А1- житловий будинок, а2-прибудова, загальною площею 33,0 кв.м., житловою 12,0 кв.м., В1- житловий будинок, В2 - житлова прибудова, загальною площею 53,4 кв.м., житловою 31,6 кв.м., в3-ганок, Г1-погріб, Д1-вбиральня, № 3-5 споруди.

Таким чином, судом встановлено, що позивач з 1988 року мешкає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а 1995р. (близько 25р.) зареєстрована. 1/2 частина вказаного домоволодіння належить ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_11 є її син ОСОБА_6 відповідач 1 який на час смерті матері був неповнолітньою особою і відповідно до ст. 529 ЦК УРСР від 18.07.1963 № 1540-VІ, який діяв на той час, мав можливість прийняти спадщину та заявити своє право на Ѕ частину вищевказаного будинку протягом 53 років.

Інша Ѕ частина домоволодіння юридично належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_3 відповідач 2, яка на час смерті чоловіка була зареєстрована разом з ним за однією адресою, що підтверджено відповіддю департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР № 6/5-1338 від 04.12.2020р. та прийняла спадщину у відповідності до ст. 1268ЦК і також мала можливість заявити свої права на Ѕ частину вказаного домоволодіння протягом 15 років.

Крім того, позивач наполягає на тому, що відповідачі жодного разу з моменту смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_5 до спірного будинку не з`являлись та будь-яких претензій до позивача не заявляли, тобто, позивач на протязі більше ніж 25 років добросовісно, відкрито та бесперервно користується домоволодінням. Також, спадщина не визнана відумерлою в установленому законом порядку.

Так, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право.

Частиною 2 ст. 325 ЦК України передбачено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, кожна особа вправі бути власником та мирно володіти будь-яким майном, окрім майна, що вилучене із цивільного обороту, а право власності набувається у будь-який спосіб, окрім прямо заборонених законом, крім того, ЦК України підкреслює презумпцію правомірності набуття права власності.

Позивач по справі весь час проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 з 1988р. разом із тіткою ОСОБА_4 , яка мешкала у домоволодінні з 1968р. до дня смерті у 2002р., а після її смерті залишилась мешкати у домоволодінні. Позивач утримує домоволодіння вцілому, сплачує комунальні послуги та податки на землю з 2002р. та по теперішній час, тобто більше 10 років. Починаючи з листопада 2002 року позивач фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується домоволодінням.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майно протягом пяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом».

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду № 910/17274/17 від 14.05.2019 року.

Виходячи зі змісту 344ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що позивач добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном, яке прийнято в експлуатацію, протягом більше 52 років (з урахуванням часу користування житлом її тіткою), тобто тривало, відкрито та безперервно володіла та користувалася ним. Власники: ОСОБА_5 , а після його смерті і його спадкоємець дружина ОСОБА_3 та спадкоємець ОСОБА_11 син ОСОБА_6 - не перешкоджали такому володінню, не вчинили дій щодо витребування вказаного майна, а також у зв`язку з тим, що законом не передбачено обмежень чи заборон щодо набуття права власності на таке майно, суд вбачає усі правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за необхідне визнати за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 2263-265 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: А1- житловий будинок, а2-прибудова, загальною площею 33,0 кв.м., житловою 12,0 кв.м., В1- житловий будинок, В2 - житлова прибудова, загальною площею 53,4 кв.м., житловою 31,6 кв.м., в3-ганок, Г1-погріб, Д1-вбиральня, № 3-5 - споруди.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: