Єдиний унікальний номер: 379/752/20
Провадження № 2/379/133/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні належним йому житловим будинком в АДРЕСА_1 , шляхом вселення його до даного будинку та передачі йому ключів від нього.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є єдиним власником зазначеного житлового будинку. У зазначеному будинку крім нього зареєстрована та проживає його колишня співмешканка, відповідачка по справі. Він же не проживає у даному будинку з листопада місяця 2020 року. Попри те, що саме він є власником будинку, потрапити до нього він немає змоги, відповідачка змінила вхідні замки на дверях та не пускає його додому.

В зв`язку з тим, що відповідачка чинить перешкоди в реалізації позивачем права власності на належний йому будинок, останній звернувся до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов в повному обсязі. Пояснив, що домоволодіння перейшло йому у спадок від діда. З відповідачкою проживали у цивільному шлюбі з 1990 року. Через ревнощі вирішив піти з сім`ї. Відповідачка поміняла замки, він не може потрапити в будинок.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та викладені у позовній заяві обставини підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позов в повному обсязі. Пояснила, що власником будинку є позивач. Також у будинку зареєстрована ОСОБА_2 . Позивач зараз проживає у матері. В нього нема доступу до майна, не може забрати власні речі. Треба було забрати бетономішалку, відповідачка не дозволила, він викликав поліцію.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що стали проживати у цивільному шлюбі з 1990 року у будинку матері позивача. Позивач не хотів оформляти стосунки офіційно. Потім на ділянці діда позивача в 1997 році вони построїли собі хату. Через наявність у позивача зв`язків на стороні, у них виникли сварки. Позивач забрав машину та речі і пішов жити до матері. Вона прохала його повернутися. Вона змінила замки на хаті.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Він є єдиним власником всього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (а.с.5).

Крім позивача в даному будинку зареєстрована та проживає його колишня співмешканка, відповідачка по справі - ОСОБА_2 . Згідно довідки Ківшоватської сільської ради №1138 від 16.10.2020 сторони проживали однією сім`єю на протязі тридцяти років та мають двох спільних дочок.

Позивач не проживає у даному будинку з листопада місяця 2020 року. Попри те, що саме він є власником будинку, потрапити до нього останній немає змоги, оскільки відповідачка змінила вхідні замки на дверях та не пускає його додому. Такі дії відповідачки створюють перешкоди позивачу в реалізації його права власності на вищезазначений житловий будинок. Наразі позивач проживає у своєї мами та не має доступу до належного йому житла.

Дані обставини встановлені з матеріалів справи.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно ст.1 протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування на розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Норми статті 383 ЦК України закріплюють право власника використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити з того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями (бездіяльністю) відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідач здійснює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні його майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору, в розмірі - 840,80 грн

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 77, 78, 81, 82, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 165, 166, 168 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», суд,

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована АДРЕСА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 до даного будинку та передачі ключів до будинку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 05.02.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін