Справа № 939/2112/20
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона ніде не працює, є пенсіонеркою, розмір її пенсії становить 2311,46 грн. на місяць, інших джерел доходу не має, орендує житло, має проблеми зі здоров`ям, а тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. ЇЇ повнолітні діти - відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є працездатними, але добровільно матеріальної допомоги їй /позивачці/ не надають.

Просила стягнути з відповідачів на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., порівну з кожного, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення даного позову до суду.

17 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_3 надав відзив на позов, яким просив у задоволенні позову відмовити, аргументуючи тим, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , 2010 року народження, ОСОБА_5 , 2017 року народження; працює сезонно, його заробітна плата коливається від 6000 до 8000 грн. і її ледь вистачає на забезпечення дітей. Крім того, він має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування. До того ж позивачка пред`явила позов лише до нього та ОСОБА_2 , але не вказала, що має ще одну повнолітню дитину - сина ОСОБА_6 , 1974 року народження.

03 березня 2021 року позивачка надала відповідь на відзив у якій зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити, посилаючись також на те, що оскільки відповідачі не бажають щоб вона у когось з них проживала, то вона змушена орендувати житло, розмір оренди якого становить щонайменше 3000 грн., а розмір її пенсії є значно нижчим, останнім часом вона ночує у різних знайомих. Проживати з меншим сином ОСОБА_6 вона не може, тому що боїться його через психічні розлади. Вона неодноразово зверталась до органу місцевого самоврядування щодо виділення їй житла, але отримувала відмови з посиланнями на те, що у неї /позивачки/ є діти, які мають піклуватись про неї.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила, пояснила, що допомога від дітей їй потрібна для того, щоб орендувати житло, так як за місцем реєстрації, в будинку АДРЕСА_1 , який вона подарувала своєму сину ОСОБА_6 , вона жити не може, там дві маленькі житлові кімнати, проживає ще й син і їм тісно. На даний час розмір її пенсії складає 2700 грн., що не дозволяє орендувати житло.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, щодо його задоволення заперечував, посилаючись на ті ж аргументи, що і у відзиві на позов.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином; відзив не надала.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вона /позивачка/ є пенсіонеркою, загальний розмір її пенсії за період з 01 травня 2020 року по 31 жовтня 2020 року склав 13751 грн.; має проблеми зі здоров`ям /а.с. 2,5-7,56-57/.

Як убачається з матеріалів справи /а.с. 4,39-40/ позивачка з 16 липня 2005 року і по даний час зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 . Згідно з копією технічного паспорту на будинок, даний будинок складається з двох житлових кімнат, площами 8,4 та 8,8 кв.м, загальна площа квартири становить 43,8 кв.м.

Як зазначив відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні та що підтверджується матеріалами справи /а.с.28-35/, він має на утриманні двох малолітніх доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрований та проживає разом із сім`єю: дружиною ОСОБА_9 , повнолітнім сином ОСОБА_10 та малолітніми доньками за адресою: АДРЕСА_3 . Розмір його заробітку коливається від 6000 до 8000 грн.; він має проблеми зі здоров`ям, у 2009 році переніс інфаркт міокарда, потребує постійного амбулаторного лікування та стаціонарного при загостренні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Зобов`язання повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 05.09.2019 р. у справі № 212/1055/18-ц, така ж сама позиція продубльована у постановах ВС від 26.02.2020 р. у справі № 233/4252/18, від 02.10.2019 р. у справі № 301/1359/16-ц).

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що на час звернення з позовом до суду позивачка отримувала пенсію в розмірі, який забезпечував їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, доказів того, що отримувана позивачкою пенсія не забезпечує її потреб на харчування, лікування, тощо суду не надано. Посилання позивачки на те, що вона залишилась без житла та має необхідність винаймати житло, на що розміру її пенсії не вистачає, у зв`язку з чим вона потребує допомоги від своїх дітей - відповідачів, суд не приймає до уваги, оскільки дана обставина суперечить зібраним по справі доказам, зокрема тому, що позивачка забезпечена житлом, в якому зареєстрована, будь-які обставини, які позбавляють позивачку можливості проживати у цьому будинку судом не встановлені і позивачкою не доведені. З викладеного, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні статті 202 СК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки підстав для стягнення з відповідачів аліментів на утримання їх непрацездатної матері ОСОБА_1 не вбачається, належних та допустимих доказів того, що позивачка потребує матеріальної допомоги, останньою суду не надано, то суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.202,205 СК України, ст. 10-13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 24 березня 2021 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч