28.09.2021 227/2520/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Михайловської Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2018 року йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій останній фактично мешкає. З 30 травня 2007 року у вказаній квартирі була зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є рідною сестрою позивача. У 2016 році відповідач виїхала з міста Білицьке, проте з реєстраційного обліку не знялась. У квартирі не залишилось її речей, квартирою вона не цікавиться, проте дотепер залишається у ній зареєстрованою. Місце її теперішнього перебування позивачу не відоме. Позивач має намір продати квартиру. Оскільки відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, а ОСОБА_1 є власником даної квартири, виникла необхідність для звернення до суду із заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, в якій заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталась. Відзиву на позовну заяву до суду не надавала.

Зважаючи на те, що учасники процесу в судове засідання не з`явилися, суд враховує вимоги ст. 223 ЦПК України, відповідно до яких неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2018 року ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 15), що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15 лютого 2018 року, відповідно до якого спадкоємцем щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 став її син ОСОБА_1 , який успадкував, в тому числі, вищевказану квартиру (а.с. 16), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 лютого 2018 року, яким підтверджується, що вищевказана квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 17)

Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян, що проживають у квартирі АДРЕСА_1 , 30 травня 2007 року в даній квартирі було зареєстровано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18-22), що також підтверджується інформацією Виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області від 28 серпня 2021 року (а.с. 29) та довідкою Виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області від 11 червня 2021 року (а.с. 23).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доводиться позивачеві ОСОБА_1 рідною сестрою, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданим 30 січня 1970 року (а.с. 11), та свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_2 , виданим 18 серпня 1962 року (а.с. 12), копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 31 серпня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_2 після укладення шлюбу з ОСОБА_5 взяла прізвище чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 13), копією свідоцтва про розірвання шлюбу ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 (а.с. 14)

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Добропільської міської ради VIII скликання ОСОБА_7 від 16 червня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (1962 року народження) зареєстрована, але фактичне місце проживання не відоме понад п`ять років, що підтверджено сусідами ОСОБА_8 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_2 цього будинку, та ОСОБА_9 , яка проживає у квартирі 12. (а.с. 24)

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316. 317, 319, 321 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач є членом сім`ї позивача, а саме рідною сестрою, та понад п`ять років без поважних причин не мешкає в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає, що вона втратила право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст. 405 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274, 279, 280-288 Цивільного процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

28.09.2021