22-ц/804/2416/21
220/2107/20

Єдиний унікальний номер 220/2107/20
Номер провадження 22-ц/804/2416/21
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2021 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Пономарьової О.М., Попової С.А.,
секретар судового засідання Лазаренко Д.Г.,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 .
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 липня 2021 року у складі судді Яненко Г.М., повний текст складений 14 липня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме двох бортових причепів до вантажних автомобілів. Вказала, що в період з 2001 року по 25.03.2011 року була у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу було придбано майно: два причепи бортових.
ОСОБА_2 звертався до суду з позовом про розділ спільного майна, під час розгляду якого ОСОБА_1 подавала зустрічний позов про розділ майна також.
Однак при вирішенні спору про поділ майна, заявленого ОСОБА_2 , у справі №237/5064/13-ц була залишена без розгляду її зустрічна позовна заява про поділ саме цього майна, про що вона дізналась лише після постановлення остаточного рішення, яке було ухвалено Верховним Судом 29.04.2020 року, тому питання про поділ вказаного майна, що є предметом даного позову, не було вирішено водночас із поділом всього майна подружжя.
Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна задоволені. Ухвалою суду від 13.07.2021 року виправлені описки в рішенні.

Визнано причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 ; причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_4 , номер техпаспорта НОМЕР_5 , придбані за договорами купівлі - продажу від 14 березня 2003 року, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Визнано за ОСОБА_1 право власності на причеп бортовий синього кольору, 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_4 , номер техпаспорта НОМЕР_5 , придбаний за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року, як на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_6 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 , придбаний за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року, як на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вказує, що суд порушив норми матеріального права при вирішенні спору не застосував наслідки пропуску строку позовної давності, про що заявляв відповідач. Суд не перевірив також наявність майна, що підлягає поділу, не прийняв до уваги, що воно ніким не оцінено, а безпідставно зазначив про рівність вартості часток в спірному майні.

Позивач правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідач, повідомлені про розгляд справи, до апеляційного суду не явився, в апеляційній скарзі заявляв про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, заперечення проти апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені обставини, які б дали можливість визнати спірне майно спільною сумісною власністю подружжя та розділити його між сторонами. Суд вважав, що позивач не пропустила строк позовної давності для даних вимог, оскільки строк цей переривався її зверненням до суду з цими ж вимогами востаннє 12.12.2016 року, тому обчислювати строк позовної давності для її вимог необхідно з 03.07.2019 року дня набрання законної сили рішення по суті у справі, в якій зустрічні вимоги ОСОБА_1 були залишені без розгляду.

З висновком суду колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 27.10.2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі.

Згідно з свідоцтвом від 25.03.2011 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 10).

Під час шлюбу на підставі договорів купівлі-продажу від 14 березня 2003 року подружжям було придбано 2 причепи до вантажних автомобілів, про поділ яких і просить позивач.

Згідно з інформацією ТСЦ МВС від 19 червня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровані: причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_4 , номер техпаспорта НОМЕР_5 , придбаний за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року; причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 , придбаний за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року.

Оскільки майно придбане в період існування зареєстрованого шлюбу між сторонами, і факту вибуття з володіння вказаного майна відповідач не довів, то суд вважав, що вказані причепи є спільним майном подружжя на підставі ст. 60 СК України і підлягають поділу між колишнім подружжям.

Такі висновки відповідають обставинам справи і положенням закону.

Разом з тим відповідач заявляв про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

У зв`язку з цим суд першої інстанції врахував наступне.

15 травня 2012 року ОСОБА_2 звернувся в Мар`їнський районний суд Донецької області із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу (справа № 237/5064/13-ц). У цій справі, 12.10.2012 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічною позовною заявою.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.08.2013 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ іншого майна подружжя залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання (а.с. 30).

Ухвалою суду від 20 червня 2014 року у справі призначено експертизу, розгляд справи зупинений до отримання висновку експертної установи.

Через тривалу перерву в роботі суду (початок проведення АТО) в 2014 році, справу для проведення експертизи не направлено та після відновлення роботи суду справу призначено до розгляду.

За змістом рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19.03.2019 року у справі № 237/5064/13-ц, 12.12.2016 року від ОСОБА_1 до суду надійшли уточнення до зустрічної позовної заяви про поділ майна, яке є спільною власністю подружжя. Проте, оскільки ОСОБА_1 подано уточнення до зустрічної позовної заяви після залишення зустрічного позову без розгляду, то суд не приймав їх до уваги при розгляді справи по суті.

На думку суду, за відсутності процесуального документа щодо вирішення її клопотання про уточнення зустрічної позовної заяви, ОСОБА_1 добросовісно вважала прийнятими її зустрічні вимоги аж до постановлення судового рішення 19 березня 2019 року.

Але погодитися з таким висновком неможливо.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки. Разом із тим для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

В порядку ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Мар`їнським районним судом Донецької області 19.03.2019 року в рішенні за результатами розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя було зазначено, що 12.10.2012 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 02.08.2013 року вказану заяву залишено без розгляду. 12.12.2016 року ОСОБА_1 уточнила вимоги зустрічного позову, але суд не приймав уточнення до розгляду, оскільки її позов вже був залишений без розгляду.

Отже суд першої інстанції при вирішенні даного спору помилково вважає її останнім зверненням до суду заяву про уточнення позовних вимог від 12.12.2016 року, оскільки стосовно цієї заяви не було винесено процесуального рішення по суті, так як вона була повернута заявнику процесуальний стан зустрічного позову був вирішений судом, і відповідно уточненню не підлягав.

І не має значення для вирішення питання про строк позовної давності, що про такі обставини судом було зазначено тільки в рішенні від 19 березня 2019 року, оскільки строк позовної давності для звернення до суду необхідно рахувати з дня ухвалення рішення про залишення її зустрічного позову без розгляду.

Про такі обставини вказував і Верховний Суд в постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 237/5064/13-ц (провадження № 61-14845св 19) за результатами перегляду рішення Мар`їнського суду за позовом ОСОБА_2 .

Так, Верховний Суд вказував, що посилання касаційної скарги ОСОБА_1 на те, що заочне рішення Мар`їнського районного суду від 02 серпня 2013 року містить доводи про те, що її зустрічний позов неправильно залишено без задоволення, оскільки вона вважала, що після скасування вказаного рішення суду розгляд її зустрічної позовної заяви було продовжено, безпідставні, тому що вказане заочне рішення суду в мотивувальній частині не містить мотивів в частині її зустрічного позову, як і його резолютивна частина не містить висновків суду за результатами розгляду зустрічної позовної заяви.

Позивач при зверненні 31.12.20201 року до суду з позовом вказувала, що саме Верховним Судом в постанові від 29 квітня 2020 року їй було роз`яснено про право звернення до суду з самостійним позовом, і що вона не втратила це право. Але ж у постанові 29.04.2020 року Верховним Судом тільки зазначено, що доводи її касаційної скарги про те, що заявник позбавлена можливості захищати порушені права законним шляхом, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з частиною другою статті 207 ЦПК України 2004 року особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. При цьому суд не коментував перебіг або переривання строку позовної давності і не висловлювався стосовно наявності або відсутності права позивача на звернення до суду саме у площині цього питання, а тільки вказував, що будь-яка особа має право повторно звернутися до суду.

Більш того, саме Верховний Суд у зазначеній вище постанові звертав увагу на те, що розгляд справи тривав з 2013 року і судові засідання неодноразово відкладалися за заявами ОСОБА_1 , яка не була позбавлена права ознайомитись з матеріалами справи та дізнатися про стан розгляду її зустрічного позову.

Позивач в апеляційному суді пояснила, що їй відомо було про залишення без розгляду її зустрічного позову, який включав вимоги про поділ спірного майна, яке є предметом даного позову, але у зв`язку із спливом часу вона не може визначити дату, коли вона дізналася про таке рішення суду. Між тим 27 жовтня 2016 року вона подавала самостійний позов до ОСОБА_2 про поділ іншого майна подружжя, в яке не входило спірне майно, ухвалою суду від 28.10.2016 року її позов був їй повернутий для подання до належного суду за правилами підсудності, і більш вона до суду не зверталася.

Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду з даними вимогами ОСОБА_1 колегії суддів в судовому засіданні апеляційного суду не навела.

Частиною 1 статті 265 ЦК України встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, вищенаведені обставини не можуть вказувати про переривання строку позовної давності для позивача, який сплинув через три роки після постановлення судом ухвали від 02.08.2013 року про залишення позову ОСОБА_1 про поділ майна без розгляду.

Позивач звернулася до суду з даним позовом 31.12.2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Відповідач під час розгляду справи заявив про пропущення позивачем такого строку, просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Врахувавши наведене, колегія суддів вважає висновок суду про задоволення позову помилковим, оскільки він не відповідає обставинам справи і порушує норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлені обставини справи, що стосуються наявності спірного майна у сторін, його вартості, нічим об`єктивно не підтверджені, тому колегією суддів не враховуються.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи, що судом вирішені позовні вимоги з порушенням норм матеріального права, а колегією суддів встановлено, що вимоги позивача є обґрунтованими, але з урахуванням застосування наслідків спливу строку позовної давності не підлягають задоволенню, то апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про відмову в позові з вищенаведених підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору за апеляційне оскарження судового рішення у розмірі 1261,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 08 липня 2021 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) у відшкодування витрат на судовий збір 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 вересня 2021 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

О.М. Пономарьова

С.А. Попова