Справа № 127/1607/20
Провадження № 22-ц/801/506/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 рокуСправа № 127/1607/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою його представником адвокатом Мартинюком Ярославом Станіславовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 07 грудня 2020 року в м. Вінниці суддею цього суду Антонюком В. В., зі складанням його повного тексту 15 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, мотивуючи його тим, що 28 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «PEUGEOT 308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є її матір - ОСОБА_1 , їхала по вул. Пирогова в м. Вінниця разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В районі будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-Sens», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїжджаючи з прилеглої території будинку, не надав переваги у русі транспортному засобу під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року у справі № 127/29882/19 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну становив 100 000,00 грн., а розмір франшизи 2 000,00 грн.

13 грудня 2019 року страховиком здійснено перерахування страхового відшкодування в розмірі 98 000 на рахунок особи, яка надає послуги з ремонту пошкодженого майна - ТОВ «Автовін».

За заявою ОСОБА_2 ПП ЕНДЦ «Експертиза» проведено експертне автотоварознавче дослідження, відповідно до висновку якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «PEUGEOT 308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження під час дорожньо - транспортної пригоди, в цінах станом на час виконання дослідження, складає 115 269,16 грн.

За таких обставин, здійснення страховиком виплати страхового відшкодування в розмірі 98 000,00 грн. є недостатнім для повного відшкодування майнової шкоди, завданої ОСОБА_4 ОСОБА_1 , отже різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 15 269 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, ОСОБА_1 , внаслідок пошкодження належного їй майна, зазнала певних незручностей щодо позбавлення можливості користування автомобілем, витрачання часу на його відновлення та захист своїх порушених прав в судовому порядку.

Отже, оскільки обов`язок відшкодування моральної шкоди виникає із самого факту протиправної поведінки щодо позивачів, в результаті чого вони зазнали фізичного болю та душевних стражданнь, і надання додаткових доказів не потребує, тому ОСОБА_1 вважає що діями відповідача їй спричинена моральна шкода в розмірі 20 000 грн., яка підлягає стягненню з останнього на її користь.

Позивачі зазначають, що протиправними діями відповідача моральну шкоду завдано також ОСОБА_2 та її малолітньому синові ОСОБА_3 , який перебував в автомобілі під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до результатів психологічного обстеження, здійсненого практикуючим психологом ОСОБА_6 під час консультації 20 та 27 листопада 2019 року, у ОСОБА_3 впродовж останнього місяця спостерігаються виражені розлади емоційного стану, що проявляються у домінуванні підвищеної тривожності, пов`язаної з дорожньо-транспортним рухом. Відбулось порушення базового відчуття безпеки: дитину переслідують нав`язливі думки про повторення ДТП. Спостерігаються регулярні порушення сну. Це все викликає стан підвищеного напруження та нервового збудження, що порушує ефективну життєдіяльність дитини. У ОСОБА_2 спостерігаються прояви підвищеної тривожності, напруження та нервового збудження. Прослідковуються окремі симптоми депресивного стану, що виник внаслідок ДТП.

За таких обставин, оскільки скоєння відповідачем ДТП негативно вплинуло на психоемоційний стан ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , порушило ефект життєдіяльності, отже з відповідача на їх користь необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі по 15 000,00 грн. на кожного.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач в добровільному порядку відмовився відшкодувати нанесені збитки, позивачі просили суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 37 269,16 грн., з яких: 2 000 грн. - розмір франшизи, 15 269,16 грн. - майнова шкода, 20 000 грн. - моральна шкода.; на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 16 800 грн., з яких: 15 000 грн. моральна шкода та 1800 грн. - витрати на проведення автотоварознавчого дослідження; на користь ОСОБА_2 , як законного представника малолітнього ОСОБА_3 - 15 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 31 530, 36 грн, з яких: 15 269, 16 грн матеріальної шкоди, 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди, 5 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 1 261,20 грн. у відшкодування понесених судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 13 481, 60 грн, з яких: 7 000 грн у відшкодування моральної шкоди, 1 800 грн витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, 3 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та 1681,60 грн у відшкодування понесених судових витрат. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивачі зазначили, що оскаржуване рішення вважають законним та обґрунтованим, а тому просять апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу PEUGEOT 308, 2012 року випуску, білого кольору, номер шассі НОМЕР_4 , державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 13).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року у справі № 127/29882/19 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу (т. 1, а. с. 17, https://reyestr.court.gov.ua/Review/85655414).

У вказаній постанові судом встановлено, що 28 жовтня 2019 року в м. Вінниці по вул. Пирогова, 123 ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-Sens», номерний знак НОМЕР_2 , виїжджаючи з прилеглої території будинку, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Peugeot», під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалася по головній дорозі, в результаті чого відбулось зіткнення транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 10.2, 13.1 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищезазначеного правопорушення повністю визнав, суду пояснив, що все було саме так, як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, просив не позбавляти його права керування, оскільки щиро розкаявся, зобов`язався в майбутньому дотримуватись ПДР України.

21 листопада 2019 року, на замовлення ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», складено звіт № 19-276 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, відповідно до якого вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 103276,99 грн (т. 1, а. с. 82-89).

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_4 повідомлення про те, що 26 листопада о 13 год. 00 хв. за адресою: вул. Немирівське шосе, 94-А, м. Вінниця, буде проводитись експертиза автомобіля PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 110-111).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 207Е-11/19, складеного 03 грудня 2019 року експертом Експертно-науково-дослідного центру «Експертиза» за заявою ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 19-36), вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля PEUGEOT 308, 2012 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження під час ДТП, яка сталась 28 жовтня 2019 року, в цінах станом на час виконання даного дослідження, складає 115 269,16 грн. Огляд автомобіля проводився 26 листопада 2019 року в присутності представника власника автомобіля

13 грудня 2019 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» направило ОСОБА_1 та ОСОБА_4 лист вих. № 10092 про те, що за наслідками розгляду матеріалів стосовно дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 жовтня 2019 року за участю автомобіля PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 , належна сума страхового відшкодування 98000 грн буде перерахована на реквізити СТО ТОВ «Автовінн» (т. 1, а. с. 37).

Згідно з рахунком на оплату № АВП-000306 від 26 грудня 2019 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Автовінн», вартість ремонту автомобіля PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 166818,68 грн (т. 1, а. с. 112).

Відповідно до результатів психологічного обстеження, здійсненого практикуючим психологом ОСОБА_6 під час консультації 20 та 27 листопада 2019 року, у ОСОБА_2 спостерігаються прояви підвищеної тривожності, напруження та нервового збудження. Прослідковуються окремі симптоми депресивного стану, що виник внаслідок ДТП. Все це негативно впливає на її психоемоційний стан та порушує ефективну життєдіяльність. Результати психологічного обстеження ОСОБА_2 засвідчують наявність гостроемоційного стресового впливу на психіку, що мали місце в результаті психотравмуючої ситуації внаслідок ДТП 28 жовтня 2019 року (т. 1, а. с. 39).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, стаття 1166 ЦК України визначає, що за зобов`язанням, яке виникає внаслідок заподіяння шкоди, діє презумпція вини завдавача шкоди, тобто на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року в справі № 908/1108/17 вказано, що «при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.».

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За приписами ч. ч. 2, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ним і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

На підставі викладеного вище та встановлених у справі обставин, враховуючи необхідність відшкодування потерпілому шкоди, завданої його майну, доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні ДТП, внаслідок якого автомобілю PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 , завдано технічні ушкодження, а відтак власнику цього автомобіля ОСОБА_1 майнову шкоду, розмір якої підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 майнової шкоди (збитків), заподіяної внаслідок пошкодження вказаного автомобіля, в розмірі 15 269,16 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Крім того, з урахуванням принципу розумності та пропорційності, презумпції вини завдавача шкоди, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. та 7000,00 грн відповідно, оскільки, застосовуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений у ст. 13 ЦПК України, враховуючи, що саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються її заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість, судом встановлено, що ОСОБА_4 не надав жодного належного та допустимого доказу на спростування заявленого позивачами розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції оцінки доказам та обставинам, що мають значення для справи, та порушення засад змагальності сторін, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки цього майна. Інші положення цього Закону не поширюються на судових експертів.

Статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (далі - Методика) у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 направляла ОСОБА_4 лист про проведення експертизи, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 207Е-11/19 від 03 грудня 2019 року не може бути належним та допустимим доказом, оскільки проведений без участі відповідача, присутність якого не визначена положеннями закону як обов`язкова.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вказав підстави відхилення доказів відповідача на підтвердження суми вартості збитків, заподіяних транспортному засобу, зокрема не надано оцінку звіту № 19-276 від 21 листопада 2019 року, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, однак його висновків не спростовують. Водночас, апеляційний суд враховує, що згідно з рахунком на оплату № АВП-000306 від 26 грудня 2019 року вартість ремонту автомобіля PEUGEOT 308, державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 166818,68 грн, а відповідач, заперечуючи проти висновку експертного дослідження, не заявляв клопотань про проведення судової експертизи, а отже несе ризики настання для нього негативних наслідків нереалізації його процесуальних прав.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 ніколи не користувалась автомобілем, а всі питання, пов`язані з його ремонтом після ДТП, вирішувала її дочка ОСОБА_2 , яка, зокрема не надала доказів, завдання їй моральної шкоди, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки моральна шкода, яка у цій справі полягає у порушенні прав власності та користування автомобілем, завдана неправомірними діями відповідача, вина якого доведена, тому має бути відшкодована останнім.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану його представником адвокатом Мартинюком Ярославом Станіславовичем, залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

Т. Б. Сало