КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2744/2021
справа №753/6379/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини,-

встановив:

В квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 127788,87 грн. пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2016 року по 13 квітня 2020 року.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2014 року у справі №753/17443/16-ц з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23 вересня 2016 року.

На виконання рішення суду отримала виконавчий лист та 02 серпня 2018 року Оболонським районним відділом Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження №56901257. У зв`язку із зміною місця проживання відповідача виконавче провадження передано до Чорноморського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (ВП №56901257).

Вказує, що відповідач аліментів не сплачує та заборгованість по ним станом на 13 квітня 2020 року становить 127788,87 грн., а розмір пені за період з 01 жовтня 2016 року по 13 квітня 2020 року становить 787689,60 грн. З урахуванням частини 1 статті 196 СК України просить стягнути пеню в розмірі 127788,87 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 120702,33 грн. пені за період з 01 жовтня 2019 року та 13 квітня 2020 року та 9000 грн. витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору на користь держави.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що законом визначено, що отримувач аліментів має право заявити вимогу про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, якщо така виникла з вини платника. Зазначає, що позивач не надала доказів його вини та на підтвердження його обізнаності про виконавче провадження. Вказує на відсутність роботи та доходів. Також зазначає, що позовну заяву отримав лише в судовому засіданні.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Фоменком Р.О. подано відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що твердження відповідача про необізнаність із обов`язком сплати аліментів спростовуються тим, що саме останнім подано заяву про передання виконавчого провадження з одного відділу до іншого. Зазначає, що відповідач не довів обставини неможливості сплачувати аліменти.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що з 2007 року по 2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 липня 2017 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.09.2016 року, й до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 30% для дитини відповідного віку.

На виконання рішення суду 01 червня 2018 року видано виконавчий лист, на підставі якого 02 серпня 2018 року державним виконавцем Оболонського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження ВП №56901257.

Постановою державного виконавця Оболонського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві від 10 квітня 2019 року, у зв`язку із заявою боржника щодо проживання в іншому населеному пункті, виконавче провадження передано до Чорноморського міського ВДВС ГТУЮ в Одеській області та 03 травня 2019 року прийнято до виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів №АСВП 56901257 від 19 лютого 2020 року, складеного Чорноморським міським ВДВС ГТУЮ в Одеській області станом на 31 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 120702,33 грн.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Суд апеляційної інстанції враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину, якщо останній ухиляється від цього або виконує такі обов`язки неналежним чином.

Одним із основоположних обов`язків батьків відповідно законодавства України та моральних засад суспільства є їхній обов`язок утримувати дитину. Утримання полягає в забезпеченні дитині розвитку та зростання з метою підготовки до дорослого самостійного життя. В окремих випадках, наприклад, у зв`язку із станом здоров`я дитини, батьки також зобов`язані докладати і інших зусиль та додаткових витрат з метою забезпечення благополуччя дитини, викликаних особливостями її стану здоров`я.

Відповідно до частини 1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності, що покладаються на боржника за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині можливості сплачувати аліменти, відсутності роботи та доходів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, але і не зобов`язує до неї.

В свою чергу стаття 51 Конституції України як імперативний установлює обов`язок батьків піклуватися про своїх дітей.

Згідно із статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже в контексті зазначеного, суд виходить з того, що до безробіття, яке виникло внаслідок непереборних сил або інших незалежних від волі особи обставин, слід відноситись як до тимчасового явища, яке не повинно впливати на інтереси дітей таким чином, що платник аліментів має бути увільнений від своїх зобов`язань повністю або частково, тоді як інший з батьків несе витати на утримання дітей та інші матеріальні витрати, наприклад, комунальні у більшому розмірі у зв`язку із проживанням дітей, і приділяє дітям більше власного часу в аспектах побутового життя, наприклад, приготування їжі, підбір одягу, контроль за навчанням тощо.

Частиною 2 статті 196 СК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідач не зазначає та не надає доказів того, що його фізичний стан не дозволяє (не дозволяв) займатися працею взагалі або обмежено в період, за який нарахована неустойка або натепер. Не зазначено і інших обставин, через які відповідач не має (не мав) заробітку (доходу).

Відтак суд не убачає в таких доводах обставин, які б впливали на вирішення справи і були б підставою не нараховувати неустойку у зв`язку із несплатою аліментів або підставою для зменшення її розміру.

Щодо способу доведення вини, у зв`язку із якою виникла заборгованість, суд повторно звертає увагу на положення статті 180 СК України про обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та на висновки, які викладені вище.

Обов`язок батьків утримувати дитину визначений законом. Тобто, кожен свідомий батько чи матір мають проявляти ініціативу в питаннях утримання своїх дітей або між батьками має бути досягнута згода з цього приводу.

Ухилення від надання допомоги на утримання дитини є виною, оскільки така дія/бездіяльність суперечить статті 51 Конституції України та статті 180 СК України. Відсутність такої вини має доводити саме платник аліментів, а не їх отримувач, оскільки саме платник може володіти сукупністю інформації, що враховується під час сплати або несплати аліментів.

Суд також зазначає, що обов`язок відповідача по утриманню дитини виник з моменту її народження, а отже з цього часу є відомим для нього.

Відповідачем не зазначено та не надано доказів того, що він як батько надавав або пропонував допомогу на утримання дитини у вигляді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про підставність нарахування неустойки. Так само не зазначено і не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти своєчасно та з поважних причин.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що визначена позивачем у позовній заяві формула, за якою здійснювався розрахунок неустойки, арифметично є вірною, поряд з цим, заборгованість за жовтень 2016 року стала простроченою у листопаді 2016 року та саме з листопада 2016 року мав починатися розрахунок простроченої суми і днів. Відповідно і для наступних платежів прострочення розпочиналось у місяць, який слідує після місяця в якому вони мали б бути сплачені.

Така формула відповідає частині 1 статті 196 СК України та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

Поряд з цим, ураховуючи, що арифметично визначений розмір неустойки є значно більшим, ніж граничний розмір, який може бути стягнуто згідно із законом, стягнута судом першої інстанції сума об`єктивно є правильною і була б отримана навіть у тому випадку, якби позивачем не було допущено вище описаної помилки.

Щодо доводів апеляційної скарги з посиланням на те, що позовну заяву відповідач отримав в останній день засідання, суд зазначає, що такі не є підставою для скасування рішення і прийняття нового про відмову у задоволенні позову. Суд зазначає, що 23 червня 2020 року представнику ОСОБА_1 - адвокату Педенку Є.М., який діяв на підставі ордеру, вручено копію ухвали та позовної заяви, про що він розписався на копії судової повістки (а.с.26). В судовому засіданні 20 жовтня 2020 року цей представник був присутнім у судовому засіданні та за його клопотанням в розгляді справи оголошено перерву для ознайомлення із справою. Наступне судове засідання відбулось 27 жовтня 2020 року, у якому також приймав участь вказаний представник.

З огляду на викладене не встановлено обставин недотримання судом норм процесуального права, на які посилається скаржник.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова