Справа №489/3514/20
Провадження №2/489/370/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 55428 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі до 05.10.2016 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитини проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. В 2017 році їх син подорожував до Сінгапуру . На цю подорож відповідач надавав згоду та дозвіл на виїзд дитини за кордон. Вартість квитка становила 76734 грн., також був придбаний квиток про супровід дитини, вартість якого складала 3392 грн. За попередньою домовленістю з відповідачем, для сина нею було придбано: мобільний телефон марки Samsung вартістю 6466 грн., годинник, вартістю 1238 грн.; мобільний телефон марки Aple iphone вартістю 8500 грн. Крім того, нею були витрачені кошти на фізично - оздоровчі послуги, загальною вартістю 8025 грн. Також їх син відвідував освітній центр «Аріадна», вартість яких складала 1950 грн. На лікування сина нею були придбані медичні препарати на суму 772 грн. Крім того, дитини відвідує курси по підготовці до ЗНО, вартість яких складала 5200 грн. Вважає, що вказані витрати мають бути розподілені в рівних частках між батьками.

Ухвалою суду від 03.08.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 15.02.2021 року від нього надійшла заява про відкладення судового розгляду у зв`язку з хворобою. При цьому аналогічна заява надходила від відповідача 10.11.2020 року. Жодних документів, які б підтвердили поважність причин неявки у судове засідання відповідач не надав. Правом на подання відзиву не скористався.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року по 05 жовтня 2016 року. Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2016 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Позивачка зазначає, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

З паспорта позивачки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 03.10.2018, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1200 грн. 00 коп. щомісячно з подальшою індексацією, починаючи з 13 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що відповідач матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. В 2017 році їх син подорожував до Сінгапуру . На цю подорож відповідач надавав згоду та дозвіл на виїзд дитини за кордон. Вартість квитка становила 76734 грн., також був придбаний квиток про супровід дитини, вартість якого складала 3392 грн.

З заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 31.07.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., зареєстрованої в реєстрі за № 2223, 2224, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , батьки малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надали свою згоду на його тимчасовий виїзд з метою відпочинку до Республіки Сінгапур, Республіки Туреччини, Королівства Таїланд, Республіки Індія, Об`єднаних Арабських Еміратів та Малайзії , Балі в період з 31 липня 2017 року по 04 листопада 2017 року у супроводі ОСОБА_6 , яка після закінчення терміну поїздки забезпечить повернення дитини в Україну.

Позивачем надано документи на іноземній мові без Апостилю або офіційного перекладу, а тому дані документи судом не беруться до уваги (а.с. 11, 18-24).

Також, слід зазначити, що подорож з метою відпочинку дитини ОСОБА_3 не є додатковими витратами на дитину, згідно вимог чинного законодавства.

Позивачка в своєму позові вказує, за попередньою домовленістю з відповідачем, для сина нею було придбано: мобільний телефон марки Samsung вартістю 6466 грн., годинник, вартістю 1238 грн.; мобільний телефон марки Aple iphone вартістю 8500 грн.

Згідно копії квитанції від 27.05.2017, в магазині 110 ТОВ «Діоса» було придбано мобільний телефон Samsung 700Н вартістю 6466 грн. (а.с. 14).

Як вбачається з товарного чеку від 15.07.2020, було придбано мобільний телефон iphone S6 вартістю 8300 грн. та скло на мобільний телефон вартістю 150 грн. (а.с 16).

Щодо придбання годинника вартістю 1238 грн., слід зазначити, що до матеріалів позову позивачкою долучено накладну № 14281 від 13.04.2020 та фіскальний чек від 15.04.2020 на суму 1238 грн. проте, з даних документів не вбачається, що саме було придбано.

Витрати на придбання мобільних телефонів не можуть бути розцінені судом як додаткові витрати в розумінні ст.185 СК України.

Позивачка зазначає, що їх син відвідував освітній центр «Аріадна», вартість яких складала 1950 грн. та відвідує курси по підготовці до ЗНО, вартість яких складала 5200 грн.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № 104 від 20.11.2019; № 37 від 10.12.2019 та № 84 від 18.02.2020, за підготовку до курсів до ЗНО ОСОБА_3 позивачкою сплачено Навчальному центру «Аріадна» грошові кошти у загальному розмірі 1950 грн. (а.с 15, 16).

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 37 від 01.10.2019 та № 29 від 13.05.2020, за підготовку до курсів до ЗНО ОСОБА_3 позивачкою сплачено Навчальному центру «Аріадна» грошові кошти у загальному розмірі 5200 грн. (а.с. 13).

Вимоги щодо стягнення витрат, пов`язаних з сплатою позивачем вартості для підготовки дитини до курсів до ЗНО також не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на те, що позивачем на підтвердження заявлених вимог не надано суду жодних договорів укладених між нею та вказаним товариством, що унеможливлює здійснення судом висновку щодо того, що вказані витрати понесені саме за навчання дитини ОСОБА_3 та існування у останнього відповідних особливих здібностей для ровитку яких і стягуються додаткові витати.

Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

Таким чином, зазначені позивачем витрати не викликані особливими обставинами, не пов`язані з розвитком конкретних здібностей сина (творчих, спортивних тощо), а тому не є додатковими.

Позивачка в своєму позові вказує, що нею були витрачені кошти на фізично - оздоровчі послуги ОСОБА_3 , загальною вартістю 8025 грн.

На підтвердження зазначеного суду надано квитанції до прибуткового касового ордеру від 05.01-01.11.2019, від 03.10-10.07.2020, від 20.08.-29.12.2018 на загальну суму 8025 грн. (а.с. 15, 16).

Також позивачка зазначає, що нею були витрачені кошти на придбання медичних препаратів на лікування сина ОСОБА_3 на загальну суму 772 грн.

Вказане підтверджується квитанціями з Аптек, які містяться в матеріалах справи (а.с. 14).

Судом не беруться дані докази до уваги, оскільки позивачкою не долучено до матеріалів справи докази на підтвердження відвідування ОСОБА_3 лікарні та призначення лікарем відповідного лікування та проходження фізично - оздоровчих послуг.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Отже, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додані в суді першої інстанції товарні чеки про придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не є такими доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину в розумінні ст. 185 СК України., тому правові підстави для їх стягнення відсутні.

Саме по собі навчання дитини у шкільному навчальному закладі не може безумовно свідчити, що витрати, пов`язані з навчанням у ньому викликані особливими обставинами.

Така ж правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17, провадження № 61-1460св18.

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь додаткових витрат на утримання сина, оскільки позивачем неналежно сформовано доказову базу щодо понесення ним саме додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.

Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «15» березня 2021 року.