ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року

м.Суми

Справа №591/3912/20

Номер провадження 22-ц/816/376/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумська обласна прокуратура,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Сумської обласної прокуратуриі Державної казначейської служби України на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року та апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратурина додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалених у м. Суми, -

в с т а н о в и в :

24 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Сумської обласної прокуратури про стягнення 1000000 грн моральної шкоди та 35000 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2002 року заявник проходив службу в правоохоронних органах, займав посаду заступника начальника дільничних інспекторів міліції Сумського міського відділу. 01 липня 2015 року йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, був застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та відсторонення від посади, а 31 серпня 2018 року складено обвинувальний акт, який направлено на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми. 01 липня 2016 року обвинувачення змінено на ч. 1 ст. 368 КК України. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 виправдано. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 13 травня 2020 року виправдувальний вирок залишено без змін. Таким чином, заявник зазнав кримінального переслідування починаючи з 01 липня 2015 року до 13 травня 2020 року, тобто 4 роки 10 місяців та 12 днів. В обґрунтування розміру спричиненої матеріальної шкоди позивач зазначив, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності його звільнено з правоохоронних органів, він втратив роботу, в подальшому, вимушений був працювати на будівництві в Польщі та охоронцем, не міг належно утримувати родину. Також зазначає, що по кримінальному провадження встановлено, що його було неправомірно затримано, незаконно проведено обшук, незаконно проводилось прослуховування його телефону та аудіо і відео контроль, а тому вважає, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим. Крім того, він весь час користувався послугами професійного адвоката, поніс витрати на сплату послуг адвоката в розмірі 35000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 750000 грн.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 35000 грн.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовлено за необґрунтованістю.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10000 грн.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність і необґрунтованість рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем взагалі не доведено факт душевних страждань, жодних доказів суду не надано. На думку заявника такий спосіб захисту прав як компенсація завданої моральної шкоди не повинен стати засобом безпідставного збагачення.

Сумська обласна прокуратура також оскаржила рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року, просить його змінити, зменшивши стягнуту суму відшкодування завданої моральної шкоди до 251263,60 грн, а в іншій частині заявлених позовних вимог відмовити. В апеляційній скарзі зазначається, що висновки суду про припинення роботи позивача в органах внутрішніх справ через кримінальне переслідування не підтверджуються належними та допустимими доказами. Розмір стягнутої судом моральної шкоди є необґрунтованим, судом не враховано вимоги розумності та справедливості. На думку прокуратури, позивач вважається виправданим з 06 листопада 2019 року, коли ухвалою Полтавського апеляційного суду виправдувальний вирок місцевого суду було залишено без змін, тобто він набрав законної сили. Відтак, період перебування під слідством слід обліковувати з 01 липня 2015 рок до 06 листопада 2019 року, що становить 53 місяці та 6 днів, а отже сума відшкодування моральної шкоди з урахування мінімальної заробітної плати становитиме 251263,60 грн (53*4723+(4723/30)*6)). Також прокуратура не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, оскільки доказами не підтверджено обсяг виконаних робіт та витрачений час, надані документи носять формальний характер, а тому законні підстави для компенсації таких витрат у повному обсязі відсутні.

Не погодилась Сумська обласна прокуратура також і з додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року, яке просить скасувати та залишити заяву представника позивача про його ухвалення без розгляду. При цьому, заявник зазначає, що у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, чого місцевий суд не врахував, оскільки, задовольнивши позов на 76%, повністю компенсувавши понесені позивачем витрати за надану адвокатом правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Крім того, докази витрат на правничу допомогу були подані з порушенням встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку, на 14-й день після ухвалення судового рішення, а тому суд мав залишити заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційних скарг підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 16 жовтня 2002 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ.

11 грудня 2012 відповідно до Наказу УМВС України в Сумській області від № 190 о/с майора міліції ОСОБА_1 призначено заступником начальника відділу дільничних інспекторів міліції Сумського міського відділу.

18 червня 2015 до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 368 КК України № 0000261.

01 липня 2015 близько 13 год. 00 хв. в центрі міста Суми поблизу центрального універмагу ОСОБА_1 затримано правоохоронними органами за підозрою в отриманні неправомірної вигоди. В цей же день проведено обшук в автомобілі ОСОБА_1 , вилучені особисті речі та грошові кошти, а ОСОБА_1 доставлений до прокуратури Сумської області. З 13-00 до 00-00 годин 02.07.2015 року ОСОБА_1 перебував під контролем працівників правоохоронних органів та о 20-30 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що вбачається із повідомлення про підозру.

Протокол про затримання ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України не складався, що вбачається із матеріалів кримінального провадження №591/6423/15-к ( 4 томи), витребуваних з архіву Зарічного районного суду м. Суми та досліджених судом.

03 липня 2015 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладені обов`язки строком на 2 місяці. Також, 03 липня 2015 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 відсторонено від посади заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Сумського МВ УМВС України в Сумській області строком на 2 місяці.

07 липня 2015 року ОСОБА_1 оскаржив ухвалу про відсторонення від посади, проте за наслідками розгляду у задоволенні апеляційної скарги відмовлено.

29 серпня 2015 року прокуратурою Сумської області повідомлено про підозру та зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_1 відповідно до якого збільшилось обвинувачення та з`явились нові епізоди кримінального правопорушення.

31 серпня 2015 року стороною захисту до прокуратури подане клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а постановою прокурора прокуратури Сумської області від 31 серпня 2015 у задоволенні клопотання відмовлено. В цей же день, 31 серпня 2015 року позивачу вручено обвинувальний акт та направлено цей акт до Зарічного районного суду м. Суми.

03 вересня 2015 року розпочався розгляд кримінальної справи Зарічним районним судом м. Суми.

01 липня 2016 року прокурором у кримінальному провадженні змінено обвинувачення з ч. 3 ст. 368 на ч. 1 ст. 368 КК України, тобто дії ОСОБА_1 перекваліфіковані на злочин середньої тяжкості.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/6423/15-к від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08 серпня 2017 року вирок Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2017 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Постановою Верховного суду Касаційного кримінального суду від 04 липня 2018 року касаційна скарга прокурора задоволена частково, Ухвала Апеляційного суду Сумської області скасована та справу направлено на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 листопада 2019 року виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми залишено без змін та відмовлено прокурору у задоволенні апеляційної скарги.

10 січня 2020 року прокурором подано касаційну скаргу до Верховного суду, в якій він просив суд скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Постановою Верховного суду колегії Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 травня 2020 року по справі № 591/6423/15-к ухвалене рішення по справі, відповідно до якого виправдувальний вирок залишено без змін.

Відповідно до наказу УМВС України в Сумській області №701 від 12.08.2015 року про виконання вимог п. 1 наказу УМВС від 27.07.2015року №657 «Про надзвичайну подію в Сумському МВ та покарання винних» наказано звільнити з органів внутрішніх справ України за п. 66 (за дискредитацією) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, майора міліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Сумського МВ, а наказом УМВС України в Сумській області від 13.08.2015 року № 272 о/с згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнити з органів МВС у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за ст. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), майора міліції ОСОБА_1 .

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року по справі № 818/3414/15 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до УМВС України в Сумській області, Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області, скасовано накази про звільнення, позивача поновлено на посаді та стягнуто компенсацію за вимушений прогул. При цьому, як вбачається із рішення окружного адміністративного суду, підставою для звільнення позивача з посади стало проведення службового розслідування за повідомленням прокуратури про затримання ОСОБА_1 та повідомлення йому про підзору.

Також судом встановлено, що 01 липня 2015 року між позивачем та адвокатом Молібог Ю.М. було укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні.

02 липня 2015 року, 01 вересня 2015 року, 01 березня 2017 року, 12 травня 2018 року, 01 серпня 2018 року укладені додаткові угоди, в яких визначено розмір гонорару, факт сплати якого підтверджують квитанції від 02.07.2015 року, 01.07.2016 року, 05.08.201 року, 20.06.2018 року, 07.04.2019 року, та акти виконаних робіт від 31.08.2015 року, 24.01.2017 року, 08.08.2017 року, 05.07.2018 року, 08.11.2019 року та 13.05.2020 року. Загальний розмір понесених витрат на правову допомогу становить 35000 грн.

На адвокатський запит адвоката Молібог Ю.М. до прокуратури Сумської області надано відповідь, що адвокат Молібог Ю.М. на стадії досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_2 здійснювала його захист.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит до Зарічного районного суду м. Суми захисник Молібог Ю.М. брала участь судових засіданнях, а саме: 10.09.2015 року з 15-03 годин до 15-31 годин, 14.09.2015 року з 15-55 годин до 16-31 годин, 30.10.2015 року з 08-44 годин до 09-43 годин, 03.11.2015 року з 15-59 годин до 17-44 годин, 12.11.2015 року з 12-58 годин до 14-22 годин, 26.11.2015 року з 13-04 годин до 14-27 годин, 16.12.2015 року з 08-31 годин до 11-48 годин, 23.12.2015 року з 13-29 годин до 13-31 годин, 13.01.2016 року з 10-03 годин до 10-18 годин, 08.02.2016 року з 16-04 годин до 16-58 годин, 16.03.2016 року з 10-21 годин до 11-39 годин, 31.03.2016 року з 15-04 годин до 16-37 годин, 09.06.2016 року з 10-40 годин до 10-45 годин, 04.07.2016 року з 13-18 годин до 13-25 годин, 10.11.2016 року з 11-06 годин до 11-20 годин, 18.01.2017 року з 15-16 годин до 16-40 годин, що підтверджується журналами судових засідань.

В Апеляційному суді Сумської області захисник Молібог Ю.М. брала участь судових засіданнях 08.08.2017 року з 13-34 годин до 14-34 годин. У Верховному суді - 21.06.2018 року з 12-39 годин до 13-30 годин та 04.08.2018 року, в Полтавському апеляційному суді 22.10.2019 року з 13-46 годин до 13-56 годин та 06.11.2019 року з 16-29 годин до 17-16 годин. У Верховному суді в режимі відеоконференції з Ковпаківського районного суду м. Суми 13.05.2020 року з 11-02 годин до 11-48 годин.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності став підставою для його звільнення з посади, що у подальшому призвело до неможливості проходження служби в правоохоронних органах, позивач працював на будівництві та охоронцем, що спричинило заявнику моральні страждання. Також суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 визнаний невинуватим остаточно 13 травня 2020 року, тобто саме цього дня припинилось його кримінальне переслідування і він був реабілітований після спливу 4 років, 10 місяців та 12 днів.

Тривалість кримінального переслідування позивача, на думку суду, є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок неправомірних дій органів досудового слідства, суду позивач був позбавлений можливості продовжувати свій звичайний розклад життя, продовжувати службу в правоохоронних органах, сприяти своєму сину у навчанні, вихованні, допомагати дружині коштами при народженні другого сина та виховувати його, що, безумовно, є важливим для кожного батька. На час затримання позивача заробіток був основним джерелом його сімейного бюджету. Після його незаконного затримання він був відсторонений від посади, не отримував заробітної плати та не міг утримувати сім`ю, внаслідок обрання запобіжного заходу не міг виїжджати за межі міста внаслідок покладення обов`язків.

Суд також взяв до уваги, що судовими рішеннями у кримінальному провадженні № 591/6423/15-к констатовано незаконність проведення обшуку в автомобілі позивача під час його затримання, незаконність проведення негласних слідчих (розшукових) дій, що призвело до обмеження конституційних прав на свободу, недоторканність та особисте приватне життя та спілкування.

Відтак, урахувавши мінімальний гарантований розмір компенсації моральної шкоди, який становить 267211 грн (4723*57), а також те, що законом не передбачено обмеження максимального розміру моральної шкоди, суд стягнув 750000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Також суд врахував тривалість кримінального провадження, значення справи для позивача та результат справи постановлення виправдувального вироку, а тому вважав, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 35000 грн є співмірним та обґрунтованим.

Ухвалюючи додаткове судове рішення, місцевий суд взяв до уваги надані стороною позивача докази понесення витрат на правничу допомогу.

У додатку до позовної заяви позивачем зазначалось про витрати які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи судом. Таким чином, позивач разом з першою заявою по суті спору до суду першої інстанції подав суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи у розмірі 10000,00 грн., а тому його вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є обґрунтованими.

Зазначений розмір гонорару відповідає критеріям з огляду на складність, об`єм справи, важливість справи для позивача та інших істотних обставин, що впливали на розмір гонорару. Відповідно до положень Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Враховуючи вищевикладене, обсяг участі представника в підготовці позовної заяви та інших документів, долучених до матеріалів справи, кількість часу, витраченого на участь в судових засіданнях, та позицію відповідача, суд вважав обґрунтованою та співмірною суму витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., а тому вважав, що заява підлягає задоволенню.

Проте, повністю з висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційній та цивільно-правових нормах: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон № 266/94-ВР.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, місцевий суд виходив з того, що період перебування позивача під слідством та судом складає 58 місяців та 12 днів.

Проте колегія суддів вважає, що даний період складає саме 53 місяці 6 днів.

Даний період колегія суддів обраховує з 01 липня 2015 року (повідомлення позивачеві про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, до моменту набрання виправдувальним вироком законної сили 06 листопада 2019 року.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з вимогами ст. ст. 42, 43 КПК України, відповідно яких виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Такий виправданий має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному Законом № 266/94-ВР.

Крім того, обґрунтовуючи розмір заподіяної моральної шкоди, позивач також посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності він втратив роботу, немав можливості влаштуватися на іншу роботу, яка відповідає його фаховому рівню, була заподіяна шкода його репутації, він переніс глибокі моральні страждання.

Зазначені вище обґрунтування місцевий суд вважав доведеними.

Разом з тим, як вбачається з постанови Сумського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 818/4314/15 накази про звільнення ОСОБА_1 скасовані, останній поновлений на посаді заступника начальника відділу дільничних інспекторів міліції Сумського відділу УМВС України в Сумській області та стягнуто на його користь суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Даних обставин позивач не заперечував і підтвердив, що подальше його звільнення відбулося у зв`язку з реорганізацією органів внутрішніх справ.

Аналізуючи надані позивачем докази на підтвердження заподіяння моральних втрат, враховуючи, що під час кримінального переслідування він не був позбавлений можливості спілкуватися з оточуючими, сім`єю, мав можливість працювати і тим самим утримувати сім`ю та беручи до уваги ті вимушені зміни, яких позивач зазнав у зв`язку з кримінальним переслідування, термін переслідування, колегія суддів вважає, що позивачу була завдана моральна шкода, яку колегія суддів оцінює у 400 000 грн, що відповідає засадам розумності та справедливості. Заподіяння позивачу моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено. Тому рішення суду в цій частині підлягає зміні згідно ст. 376 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про необґрунтованість заявлених вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, відсутність жодних доказів на підтвердження завданої моральної шкоди та доводи апеляційної скарги Сумської обласної прокуратури про заподіяння позивачу моральної шкоди в меншому розмірі, колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відшкодування ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в кримінальній справі в розмірі 35 000 грн. Надання позивачу такої допомоги підтверджується наданими доказами. Розмір таких витрат відповідає тривалості та обсягу такої правової допомоги. Тому твердження Сумської обласної прокуратури про зворотнє не ґрунтується на матеріалах справи.

Колегія суддів погоджується з апеляційною скаргою Сумської обласної прокуратури на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд обґрунтовано входив з доведеності понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Проте частково задовольняючи позовні вимоги і стягуючи судові витрати, не застосував принцип пропорційності відшкодування витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому додаткове рішення підлягає зміні згідно вимог ст. 376 ЦПК України, шляхом стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційних скарг, сплачений апелянтами судовий збір підлягає компенсації згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України Сумській обласній прокуратурі в сумі 4643,77 грн, а Державній казначейській службі України в сумі 9143,70 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Сумської обласної прокуратуриі Державної казначейської служби України на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року та апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратурина додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 400 000 гривень.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року змінити, зменшивши суму стягнення з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 10000 грн до 4000 грн.

Компенсувати Сумській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 4643,77 грн.

Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 9143,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина