Провадження № 2/761/1239/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 грудня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту, згідно з якою позивач просить суд: звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк», а саме: двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що накладений Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києва та стягнути витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12/21/2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», надалі за текстом - «Кредитор» та громадянкою України ОСОБА_1 , укладено договір кредиту № 10-29/4885. Акціонерний - комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», 14.06.2010 року, було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Акціонерного - комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» в Публічне акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на Акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Позивач зазначає, що між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Позивачем зазначено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.07.2019 р., іпотекодержателем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 виступає саме АТ «Укрсоцбанк». У зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості ОСОБА_1 , Позивач був змушений розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 15.11.2017 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак Позивачу стало відомо, що реалізувати заставне майно на даний час неможливо, оскільки постановою Солом`янського районного віддіул державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві накладено арешт на нерухоме майно Відповідача, та заборона на його відчуження.

У зв`язку із викладеним просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11.10.2019 року вищевказану позовну заяву направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.12.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.02.2020 року залучено до участі у цивільній справі № 760/27033/19 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту, замість позивача Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (), його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» ().

15.01.2021 року до суду надійшов лист Головного держаного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 05.01.2021 року, у якому зазначено, що згідно даних програмного забезпечення АРМ АСВП з`ясовано у Відділі перебувало ВП №11856988 щодо виконання ухвали № 2-1841/09 від 12.03.2009 Солом`янського районного суду м. Києва про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 . 16.03.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника за вказаною вище адресою. Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» 01.04.2009 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду згідно виконавчого документа. Проте, надати більш детальну інформацію стосовного виконавчого провадження у відділу не має можливості в зв`язку з тим, що ВП № 118756988 знищено по закінченню 3-річного терміну зберігання виконавчих проваджень.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином причини нявки суду не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини нявки суду не повідомив.

Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 21 лютого 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , укладено договір кредиту № 10-29/4885, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 252 450,00 доларів США зі сплатою 11,75 % річних на строк до 20 грудня 2022 року (а.с. 4-6).

21.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №02-10/4209 відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 7-8).

Пунктами 4.2, 4.5.3 іпотечного договору від 21 грудня 2007 року передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Як вбачається з витягу 16.07.2019 №174020064 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.07.2019 р., іпотекодержателем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 виступає саме АТ «Укрсоцбанк». між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк, 15.11.2017 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с 9-10).

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 21.12.2007 року державний реєстратор Коровайко Оксана Сергіївна, Філія Комунального підприємство Мирнопільської сільської ради «Результат» у м. Києві, на підставі іпотечного договору серії та номер:4753, виданий 21.12.2007 року, строк виконання основного зобов`язання: 20.12.2022, розмір основного зобов`язання: 252 450,00 доларів США, боржник: ОСОБА_1 , на квартиру АДРЕСА_3 накладена заборона на нерухоме майно.

При цьому,16.03.2009 року №8548618 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України накладено арешт нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_3 , на підставі ухвали №2-1841/09 від 12.03.2009 Солом`янського районного суду м. Києва та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 11856988 від 16.03.2009 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві (а.с.10).

Згідно з відповіді Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 05.01.2021 року що згідно даних програмного забезпечення АРМ АСВП з`ясовано, що у Відділі перебувало ВП №11856988 щодо виконання ухвали № 2-1841/09 від 12.03.2009 Солом`янського районного суду м. Києва про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_2 . 16.03.2009 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника за вказаною вище адресою. Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» 01.04.2009 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення суду згідно виконавчого документа (а.с. 106).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (далі - ЦК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначається об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Подібний правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження № 14-431цс19).

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом АТ «Альфа-Банк» посилалось на те, що реалізувати заставне майно неможливо, а саме квартиру АДРЕСА_3 , оскільки постановою солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва накладено арешт на нерухоме майно Відповідача та заборона на його відчуження.

Оскільки позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, тому він має право звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року у редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленного майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно).

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборони відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права позивача як іпотекодержателя.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 та від 19 листопада 2019 року у справі № 137/2080/18-ц (провадження № 61-13492св19), а також у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16 (провадження № 61-16095св18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/7842/16 (провадження № 61-20640св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Таким чином оскільки на підставі іпотечного договору від 21 грудня 2007 року АТ «Альфа-Банк» на час розгляду справи є іпотекодержателем спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , проте постановою про відкриття виконавчого провадження, ВП 11856988 від 16.03.2009 року ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві накладено арешт на зазначену вище квартиру, тому наявні правові підстави для зняття арешту із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про Іпотеку», ст.ст. 575,577 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 7, 12, 13, 76-81, 128, 133, 141, 174, 178, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279,280-289, 352-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з-під арешту, - задовольнити.

Звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Акціонерному товариству «Альфа-Банк».

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ), адреса: 03036, м. Київ, провулок Повітрофлотський, буд. 76А.

Повний текст рішення складено 06.12.2021 року.

Суддя: