Провадження № 2/521/4309/21
02 грудня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мирончук Н.В.,
секретаря судового засідання Шлапак А.О.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: без самостійних вимог щодо предмету спору Одеська Універсальна Товарна Біржа, про визнання договору купівлі-продажу, дійсним,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: без самостійних вимог щодо предмету спору Одеська Універсальна Товарна Біржа, про визнання договору купівлі-продажу, дійсним.
В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що 22.01.2002 року її чоловік позивача ОСОБА_5 купив у відповідачів квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири 52,0 кв.м., житлова площа 36,1 кв.м.
Позивач вказав, що 22 січня 2002 р. на Одеській Універсальній Товарній Біржі «GIP» було укладено Договір № 003/2002-Н купівлі-продажу нерухомого майна. Договір було зареєстровано в КП „БТІ ОМР 05.03.2002р. за №432пр. - стор. 36 - р. №169.
Як вказала позивач, продавцям вказане житло належало, відповідно до Дублікату Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.11.1995р., виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 16.10.2001р. за №кн.345пр. стор.167-р 169. В договорі записано, що угода не підлягає нотаріальному посвідченню.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилася спадщина на вказану квартиру.
Позивач вказує, що зі спадкодавцем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.05.2004 року та я є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна ОСОБА_5 .. Заповіту чоловік не складав.
Крім того, позивач вказала, що з заявою про прийняття спадщини вона звернулася 02.06.2021 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, було заведено спадкову справу №2506/2021, але 17.07.2021 р. нотаріус видав постанову про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки Договір №003/2002-Н купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 22 січня 2002 року на Одеській Універсальній Товарній Біржі «GIP», не визнано у суді дійсним.
Позивач стверджує, що з огляду на вказане, вона не може реалізувати свої спадові права та є необхідність визнати договір №003/2002-Н купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, у зв`язку з чим вона звернулася з позовом до суду.
Позивач в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надійшло.
Представник третьої особи, до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від нього не надійшло.
У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.01.2002 року ОСОБА_5 купив у ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири 52,0 кв.м., житлова площа 36,1 кв.м. на підставі договору № 003/2002-Н купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на Одеській Універсальній Товарній Біржі «GIP» та зареєстровано в КП „БТІ ОМР 05.03.2002р. за №432пр. - стор. 36 - р. №169 (а. с. 7).
Відповідно до свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 , 07.05.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено шлюб, про що Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси зроблено актовий запис № 122 (а. с. 8)
Тобто, позивач є спадкоємцем першої черги за законом майна ОСОБА_5 .
Докази складення ОСОБА_5 заповіту в матеріалах справи відсутні.
Постановою приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, від 17.07.2021 року № 735/02-31 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).
Тобто, судом встановлено, що на даний час позивач не може реалізувати свої спадкові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 2002 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною.
Згідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося.
Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.
Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним.
Керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, ст. ст. 16, 220, 334, 638, 658 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 280 - 284 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: без самостійних вимог щодо предмету спору Одеська Універсальна Товарна Біржа, про визнання договору купівлі-продажу, дійсним, задовольнити.
Визнати договір № 003/2002-Н купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 22 січня 2002 року на Одеській Універсальній Товарній Біржі «GIP», за яким ОСОБА_5 купив у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , - дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів, з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук